/Peter Alan Tyler, můj otec.
/Nejbáječnější muž na světě.
/Narozen 15. září 1954.
Pojď sem, Rose. Pojď.
Víš, kdo to je?. To je tvůj táta.
Nemapatuješ si ho, protože zemřel, když jsi byla malá.
V roce 1987.
7. listopadu.
Pamatuješ, co jsem ti říkala?
Byl to den, kdy Stuart Hoskins a Sarah Clarková uzavřeli manželství.
Byl to velký dobrodruh.
Kdyby žil, velmi by tě miloval.
Maminka to vždycky říkala.
Co myslíš... mohli bychom?
Mohli bychom vidět mého otce, když ještě žil?
Jak jsi na to přišla, tak náhle?
Jestli nemůžeme, jestli je to proti zákonu času nebo tak něco,
nevadí, necháme to. - Ne, mohu udělat cokoli. Jen si prostě dělám starosti o tebe.
Chci ho vidět.
Tvé přání je mi rozkazem.
Ale buď opatrná na co, co si přeješ...
Překlad: eneska
http://titulky.com
Doctor Who [1x08] Fathers Day "Den otců"
Já, Peter Alan Tyler, beru si tě Jacquelino Andreo Suzette Prenticeová...
Já, Peter Alan Tyler,
beru si tě Jacquelino Susanne. . .
Suzette... Anito?
Dále. Když je to dost dobré pro Lady Dianu...
Myslel jsem, že byl vyšší. /Budeš mou zákonitou manželkou.
Ve zdraví i nemoci, dokud nás smrt nerozdělí.
/Umřel tak blízko domova.
/Nebyla jsem tam, nikdo tam nebyl.
Byl to nějaký pirát silnic, který ujel. Nikdy ho nechytili.
Umřel dřív, než přijela sanitka.
Chtěla bych jen, aby tam byl někdo pro něj.
/Chtěla bych tím někým být.
/Aby neumřel sám.
- 7. listopadu? - 1987.
"Nikdy nemohu říci sbohem" od Communards
Je to takové divné.
Den, kdy můj otec zemřel.
Myslela jsem, že bude ponuro a bouřlivě, a je to jen obyčejný den.
Minulost je jiná země.
1987 je jak Austrálie.
- Jsi si jistá, že to chceš? - Jo.
- Tady je to, Jordánská cesta.
Opozdil se...
Šel koupit svatební dar. Vázu.
Maminka vždy říkala: "Ta hloupá váza."
Vystoupil z auta.
A přešel ulici... Proboha, to je on.
Jdi za ním. Rychle.
Už je příliš pozdě.
Než přijela sanitka, byl mrtvý.
Umřel sám.
Mohu to zkusit ještě jednou?
Dobrá, tohle jsme my poprvé. Byl to špatný nápad, být na jednom místě dvakrát ve stejnou dobu.
Pozor, ať nás neuvidí. Počkej, až. odejdou a potom utíkej za otcem.
Proboha, to je on.
- Nemohu to udělat. - Nemusíš dělat nic, co nechceš.
Ale je to naposledy, kdy tu můžeme být.
Rose! Ne!
Udělala jsem to.
Zachránila jsem ti život! No, nazdar, viděla jsi tu rychlost? Zapsala si SPZ?
Opravdu jsem to udělala.
Ty žiješ! To auto tě mělo zabít!
Ne, viděl jsem, jak přijíždí. Nechtěl jsem mu zřížit cestu.
Jsem Rose.
- To je náhoda, má dcerka se jmenuje Rose. - Krásné jméno.
Dobrá volba. Gratuluji.
Budu muset jít, musím stihnout svatbu.
- Svatbu Sarah Clarkové? - Ano. Taky se tam chystáš? - Ano!
Ty a tvůj chlapec, chcete svézt?
Jsme tu, omlouvám se za nepořádek.
Jestli chcete čaj, kuchyň je tam, mléko je v ledničce.
Kde by také mělo mléko být, když ne v ledničce?
Představte si, tady každý dává všechno za okno, na parapet.
Jestli někdo vymyslí okenní římsu s přihrádkami,
jednu na mléko...další na jogurt, vydělal by na tom hromadu peněz,
kdyby to prodal studentům... musím si to zapsat.
Ne, vážně, omluvte mě na chvíli, musím se jít převléknout.
Máma všechno po otci uchovala.
Uložila to v krabicích a ukazovala mi to, když si trochu vypila.
A tady všechno je...
na očích. Tam, kde to má být.
Třetí místo v bowlingu.
První dva se dostaly do Didcotu.
Zdravé pití!
Máma jim říkala: toniky. Vydělával si jejich prodejem.
Vyznal se ve všem, byl chytrý.
Solární energie!
Máma říkala, že to nedokončil. Teď by mohl.
Dobře, řeknu mu, že nejsi můj chlapec.
Když jsme se potkali, řekl jsem "poleť se mnou do kosmu". Řeklas: ne.
Potom jsem řekl: "Stroj času".
Nebyl to velký plán.
Věděla jsem, co se stane, myslela jsem si "Mohu to zastavit".
Vybral jsem si další hloupou opici. Měl jsem to vědět. Není to o tom ukázat ti vesmír.
- Jde o to, co může vesmír udělat pro tebe. - Takže je OK, že ty cestuješ v čase,
a zachraňuješ lidské životy, ale já nemohu zachránit ani svého otce?
- Já vím co dělám, ty ne! Dvakrát být v jednu chvíli na jenom místě. - Ale on je naživu.
Moje celá planela umřela - celá má rodina. Myslíš, že nikdy jsem nechtěl se vrátit a zachránit je?
Ale nezměnili jsme dějiny, možná trošičku.
On se nikdy nestane nikým důležitým. Nezačne třetí světovou válku nebo tak.
Ten člověk žije ve světě, ve kterém umřel.
Obyčejný člověk. Nejdůležitější věc vzniku.
- Celý svět se změnil, protože žije. - Bylo by lepší, kdyby nežil? - To jsem neřekl.
Už chápu. Poprvé nejsi nejdůležitejší muž v mém životě!
Uvidíme, jak si poradíš beze mě. Dej mi klíč.
Klíč od TARDISu. Když jsem tak bezvýznamný, tak mi ho vrať! - Budiž, dám!
Máš, co jsi chtěla, takže sbohem.
Nevystrašíš mě!
Vím, že to tak nechceš! Za chvíli se vrátíš!
Nebo se budeš potloukat okolo TARDISu a čekat na mě.
Budeš čekat dlouho!
Problémy s přítelem?
/Promiň, proč tu uklízíš?
- Omlouvám se, síla zvyku. - Nic si z toho nedělej, páry se hádají.
Nejsme pár! Proč nás všichni považují za pár?
- Myslím, že mě opustil. - Tak pěknou dívku? Já na jeho místě... - Přestaň, prosím!
- Řekl jsem je... - Vím, co jsi řekl...
Mezi námi nic není. A nikdy nebude.
Vůbec si neumíš představit, jak jsme si cizí.
Jsme odlišní...
...jako nebe a zem.
- Sakra, umíš muži zalichotit. - Dobrá, jdeme?
- Nebude to vypadat divně? Vůbec ne.
Vezmu tě zpátky do blázince, kam určitě náležíš.
Jsem si jistý, že jsme se už někdy potkali.
To je divné, chybí tu mnoho lidí.
Strýček Steven, teta Lynn, celá rodina Baxterových.
- Kde jsou? Myslíš, že se stalo něco špatného?
Možná je to dar z nebe, dává nám čas na přemýšlení.
Nemusíš tím projít. Můžete ještě chvíli pobýt v hříchu.
- Tati! Za deset let si řekneš,
"kdybych jen mohl vrátit čas."
Zdá se mi to, nebo se ochladilo?
Rose!
Setkal jsem se s tím chlápkem na dostizích, slíbil mi pomoci s nápady.
- Myslela jsem, že jsi obchodník. - Chtěl bych.
Dělám kus toho, kus toho, protloukám se. - Opravdu.
Musela jsem špatně slyšet.
Tedy, doopravdy, neděláš nic...
Zastřel mě a hoď plamenům! Nejsi příbuzná mé ženy, že?
Proboha, ona bude na svatbě.
Kdo...Jackie? Znáš jí?
- Tak nějak. - Tedy, co ti o mě řekla?
Říkala, že si vybrala nejúžasnějšího chlapa na celém světě.
To musí být jiná Jackie. Moje žena by nic takového neřekla.
Z té hudby se mi rozskočí hlava.
- Tohle ještě neměli hrát. - Odvedli dobrou práci. - Musím zkontrolovat své zprávy.
Co tí myslíš, zprávy?
- To je telefon? - Jo.
/Watsone, pojď sem. Potřebuji tě.
Polovina hostů se neobjevila!
- Radši sem přijeď. Jsme na pokraji pohromy.
/Watsone, pojď sem. Potřebuji tě.
Haló, kdo volá? /Watsone, pojď sem. Potřebuji tě.
Tati, pojď dovnitř! Nemůžeš vidět nevěstu před svatbou. Nosí to smůlu!
Smůla byla, když jsem jí poznal! Říkal jsem ti, ten den je prokletý.
Toto nazýváme sněhovou pusinkou.
- Otec Stuarta řekl, že když objedete jestě párkrát blok, pár lidí zmizí. - Jak zmizí?!
Není tu Dave, Sunity, Bea.
Nikdo z "Lamb and Flag". - Ó ne, věděla jsem, že bych měla použít suchý zip.
Jsem tady. Přestaň panikařit.! Vezmi na chvíli Rose, můžeš?
Není snad krásná? Opravdivá malá dáma!
Potřebuji více rukou! Kde je její neužitečný otec?
Tati!
To bylo to auto, to samé, co předtím.
Kam jelo?
Nazvala jsi mě tátou?! Proč si to řekla?
Ó, prima! Tady je, čeká, až se stane nehoda.
Opozdíš se na vlastní pohřeb, právě si tomu byl velmi blízko.
- Nic se nestalo. - A to je kdo?
Na co se díváš s otevřenými ústy?
- Tvoje vlasy. - Co? - Nikdy ses tak nečesala...
Myslím...
jsou pěkné. Tvé vlasy jsou pěkné.
To dítě, které držíš...
to je...
tvoje dítě.
- Další známá? - Zachránila mi život!
Ó, to je něco nového. Co to bylo naposledy?
Dokonce jsem jí ani neznal. Byla to šatnářka.
Pomáhal jsem jí hledat svůj lístek.
Były tam tři stejné kabáty. Nějak spadly regály.
Zůstali jsme pod tím oblečením. Hráli jste si spolu?!
A kde tě splašil?
- Kde mě splašil? - Víš, o čem mluvím! - Ó, já jsem ten hloupý.
Bavím se a potom si přivezu svou paničku!
Ale ty jsi tak hloupý!
Můžeme v tom pokračovat doma?
Co, se všemi těmi nesmysly? Nosíš domů zlevněné saponáty,
zdravé pití, pásky Betamax, nic nefunguje. Topím se v tvém smetí.
Co ti napovídal? Že je velký obchodník?
Ale není, je od narození podvodník! Rose potřebuje lepšího otce,
ne takového, který je jak velké dítě. - Vydělávám na živobytí. Máme co jíst, ne?
Přestaňte! Nejste takový. Milujete se navzájem.
Ó!, Pete! Neztrácel jsi čas s blázny. Ale nevím, možná, že ano.
- Poslouchej Jackie... - Když si nebudeš dávat pozor, bude tady svatba i rozvod v jeden den.
Počkej tady. Dej nám minutku. Srovnej auto, neho ho zaparkuj za rohem!
Nedělej už žádné problémy!
Hej, Jacku. Jacku...
Neposlouchám, stále to samé.
Jackie, někdy teplý vlněný kabát je jen teplý vlněný kabát.
- Všechno bude lepší, slibuji. - Mám už dost tvých hloupých slibů.
- Nikdy nevím, kdy bude na další jídlo! - Miláčku, všechno bude dobré, brzy.
No tak!
Nestvůry! Přišly nás sežrat!
Jaké nestvůry, miláčku? Z vesmíru?
Rose!
Jdi do kostela!
Všichni do kostela!
Proboha! Co to je? Co to je? Dovnitř!
- Sarah! - Zůstaň tam!
Dovnitř!
Nemůžou vstoupit. Stará okna i dveře. Dobře?
Čím je něco starší, tím je silnější.
Co ještě?
- Jdi a zkontroluj další dveře. Pohyb! - Co se stalo?!
- Co to je?! - Nehoda v čase. Zranění v času.
Jsou jako bakterie, využívají situace.
Co míníš tím "v času"?
Znám dobře tvé argumenty.
- Jackie, mám dost tvých nářků... - Odkud víš, jak se jmenuji?
- Nikdy jsme se nepotkali. Ne a nikdy se nepotkáme. Dlouho jsem čekal, abych to řekl.
Jackie Tylerová. Dělej, co říkám. Jdi zkontrolovat ty dveře!
- Ano, pane! - Měl jsem to udělat už dávno. - Můj otec zůstal venku.
- Musíme se soustředit na přežití. Můj tatínek...
- Nic pro něj nemůžeme udělat. - Ne, ale měl tenhle telefon...
Nefunguje. Stále opakuje jedno. "Watsone, pojď jsem, potřebuji tě... "
To je úplně první telefonní hovor...Alexander Graham Bell.
- Telefon nebudou moc užitečné. - Ale někdo musí zavolat policii!
Policie nám nepomůže, nic na tomto světě nemůže ublížit těm věcem.
Čas byl poškozen, a oni přišly sterilizovat zranění...
zničit všechno uvnitř.
To kvůli mě...
Je to moje vina?
Ne!
Vidím kouř nad městem, ale neslyším žádné sirény.
Myslím, že jim nejde jen o nás, ale o všechno v okolí.
Možná o celý svět.
Co to bylo za auto?
To není důležité.
Nedělej si s ním starosti.
Ten tvůj přítel...
co mínil tím, že je to tvoje chyba?
Nevím. Prostě...
Dal jsem ti klíčky od auta.
Nikdy bych nedal klíčky cizímu.
Jako bych ti věřil.
Od chvíle, kdy jsem tě potkal.
Věřil jsem ti.
Zranění v čase.
Nazvala jsi mě otcem.
Teď to vidím.
Máš moje oči.
Vypadáš jako Jackie.
Když křičíš, jsi úplně jako ona.
Ty jsi...ty jsi moje Rose.
Jsi mojí dospělou Rose!
Tatínek.
Můj táta..
Tatínek...
- Promiňte, pane... - Doktor. - Zdá se, že víte, co se děje. - Působím takovým dojmem, jo.
Chtěl jsem se zeptat... Můžete nás zachránit?
- A kdo jste, vy dva? - Stuart Hoskins. Sarah Clarková.
- A jeden navíc, chlapec či děvče?
Nevíme, nechceme to vědět, doopravdy.
Kde to všechno začalo?
Před klubem Beatbox, ve dvě v noci.
Na rohu ulice jsem ztratila peněženku, neměla jsem ani peníze na taxík.
Odvezl jsem jí domů.
Potom co? Pozval jste jí na rande?
Zapsala jsem si jeho číslo, na dlani.
Od té doby jsme spolu! Můj otec říkal...
Nevím, o co se tu jedná, ale vím, že nejsme důležití...
Kdo řekl, že nejste důležití?
Cestoval jsem na taková místa, která si neumíte ani představit, ale...
vy dva...
roh ulice, dvě nad ránem...
odvezení domů taxíkem...
nikdy jsem neměl takový život.
Ano!
Zkusím vás zachránit.
Jsem tatínek.
Mám na mysli, že jsem tatínek, ale...
dospělá Rose...
jsi ty!
To je báječné.
Myslel jsem si...že bys mohla být k ničemu...s mými geny.
Jak ses sem dostala?
- Opravdu to chceš vědět? - Jo.
Stroj času.
Strojem času?
Na mou duši.
- Tam odkud jsi, všichni cestují v čase? - Ne, jen Doktor.
- Víš...víš, odkud jsou ty nestvůry? - Ne.
Proboha, nevím, točí se mi hlava.
Jaká je budoucnost?
Celkem se moc nerůzní od přítomnosti.
A jaký jsem já? Zestárl jsem?
Jsem holohlavý?
Neříkej nic, jsem holohlavý!
Takže, ten tvůj známý, jestli není tvůj chlapec, tak jsem rád,
jako tvůj otec, nemyslíš, že pro tebe trochu starý?
- Jsi těhotná? - Ne, nejsem. / Mickey!
Znáte se? Jen...nepoznala jsem ho v tom obleku.
- Musíš mě nechat jít, zlato. Vždycky to říkám.
Vždy se chytí toho, co mu přijde pod ruku. Chudák dívka, kterou si najde.
Zrovna jsme s Rose mluvili.
Mluvili jste? Konec světa a ty děláš co? Přilepíš se na blondýnku.
Pojď, Micku!
- Nemůžeš jí to říct. - Proč?
-Nechci, abys jí to řekl. -Nechceš, aby to věděli lidé?
- Tam odkud jsem, Jackie nezapne ani video. - Ukázal jsem jí to minulý týden.
Bod pro tebe.
No, Rose, nechtěla jsi způsobit konec světa, že ne?
Je to pravda?
Jackie mi ji dala na starost.
Jak se časy mění.
Radši buď opatrný. Přišla jsem na to, že Mickey má rád slepici.
Ne! Nedotýkej se dítěte.
Jste jedna osoba, to je paradox. Nechceme to, ne s těmi tvory venku.
Cokoli nového, nějaká porucha času, je udělá silnějšími.
A paradox by je mohl vpustit.
Nemohu s tím nic udělat, že?
Popravdě, ne.
Nedotýkej se dítěte!
- Nejsem hloupá! - Mohla by se mě poplést.
V pořádku,
promiň.
- Nechtěl jsem tě tu nechat. - Vím o tom.
Tak mezi námi, nemám žádný plán.
Žádný nápad.
Není úniku.
Něco vymyslíš.
Celá Země bude vysterilizována.
Toto a další místa jako tato, jsou vše, co je zanecháno lidské rase.
Mohlo by je to trochu zastavit, ale nakonec se sem stejně dostanou.
Ty zdi nejsou až tak staré.
A není tu nic, čím bychom je mohli zastavit.
Jsou způsoby na zastavení těchto událostí. Moji lidé by je zastavili.
Ale už jsou všichni pryč.
A já jdu jejich cestou.
Kdybych si jen uvědomila...
Jen...
...řekni mi, že toho lituješ.
Je mi to líto.
Opravdu je mi to líto.
Doktore?
Máš tam něco horkého?
To je klíč od TARDISu!
Říká, že je stále propojený s TARDISem.
Mou lodí se odsud dostaneme, můžeme napravit situaci.
Jestli dostanu svou loď, mohu vše napravit! Ale potřebuji energii. Má někdo baterii?
Je tahle dost velká?
- Fantastické! - Dobrý, starý tatínek. Tak prosím.
Stačí jen trochu dobít
a potom můžeme vrátit každého člověka zpět.
Nikdy jsi mi neřekla, proč jste sem vlastně přišli.
Kdybych měl stroj času, nebyl bych v r. 1987, není tu nic zajímavého.
Byla to náhoda.
Štěstí pro mě! Nebýt toho, nezachránila bys mě.
Byla to prostě náhoda. Bylo to prostě šťastná náhoda.
To je úžasné.
Tak... v budoucnosti, já a ona jsme stále spolu?
Jo.
Ty stále žiješ s námi?
Jo.
Jsem dobrý tatínek?
Ty...
vyprávěl jsi mi pohádky na dobrou noc, když jsem byla malá.
Vždy jsi byl se mnou, ani jednou jsi nevynechal.
A...
...každou sobotu jsi nás bral na piknik.
Nikdy jsi nás nepodvedl.
Vždycky jsi pro nás měl čas.
Vždycky jsem se na tebe mohla spolehnout.
To nejsem já.
Dobrá, nikdo se nedotýkejte toho klíče! Rozumíte? Nedotýkejte se ho.
Kdo se dotkne... umře!
Nechte ho a všechno bude v pořádku. Dostaneme se z toho. Všichni. Stuarte. Sarah!
Měli byste se vzít, jak jsem řekl!
- Až se všechno vrátí do normy... - Každý tady zapomene, co se stalo.
A bez obav, to, co se změnilo... zůstane změněno.
Znamená to, že stále budu žít.
Že ne umřu.
Proto jsem nic neudělal se svým životem. Proto nic neznamenám.
- Takhle to nefunguje. - Kecy!
Jsem k ničemu, dokonce, nedokážu ani umřít!
- To, co se stalo, je moje vina. - Je to moje chyba.
Ne, miláčku.
Jsem tvůj otec.
Je to má práce brát vinu na sebe.
Jsi její otec?
Jak můžeš být jejím otcem?
Kolik ti bylo, 12?
Ó!, to je odporné!
Jacks, poslouchej.
To je Rose.
Rose?! To je šílené! Dal jsi dceři jméno po své první dceři? Kolik jich máš?
- Všechny se jmenují Rose?! - Proboha, koukni, to je ta samá Rose!
Rose! Ne!
- Všichni za mně!
- Já jsem tu nejstarší!
Doktore!
Studený...
je studený.
Proboha, je mrtvý.
To vše je má chyba.
To všechno kvůli vám! Vám dvěma!
Celý svět!
A je to. Nic nemůžeme udělat. Je konec.
Doktor tě měl opravdu rád.
Nechtěl by, abys tím prošla, kdyby měl jiné východisko.
Ale je jiné východisko.
O čem to mluvíš?
Auto, které mě mělo zabít, je tady.
Doktor to chtěl vrátit zpět, ale...
...chtěl mě také zachránit.
Ale... už to nemá na starost.
Ale já.
Nemůžeš...
Kdo jsem pro tebe, zlato?
Můj táta.
Jackie, podívej se na ni.
Je to naše dcerka.
Proboha.
Já jsem mrtvý, Jackie.
Zbav se mě, konečně.
Nemluv tak.
Jednou v životě, věř mi. Musím to udělat.
Musíš zůstat naživu, vychovat naší dcerku.
Nikdy jsem ti nečetl pohádky, nikdy jsem tě nevzal na piknik.
Nikdy jsem nebyl pro tebe.
Mohl jsi být.
Ale mohu to pro tebe udělat.
Mohu být dobrým otcem pro tebe právě teď.
To není fér.
Měli jsme pro sebe několik hodin.
Nikdo jiný na světě takovou šanci nikdy nedostal.
A navíc...
mohl jsem tě vidět.
Jsi krásná.
Nejsem snad šťastlivec?
Tak, jdeme vpřed, jak říká tvůj otec.
Budeš tam se mnou, zlato?
Díky, že jsi mě zachránila.
Sbohem, zlato.
Jdi k němu. Rychle.
Řidič byl nějaké děcko.
Zastavil...
...počkal na policii.
Nebyla to jeho vina.
Z nějaké důvodu Petr vběhl do vozovky.
Lidé říkali, že tam byla nějaká dívka...
byla s ním, když tam ležel. Držela ho za ruku.
Když umíral..
Nikdy jsem nezjistila, kdo to byl.
/Peter Alan Tyler, můj otec.
/Nejbáječnější muž na světě.
/Umřel 7. listopadu 1987.
Proč to honíme?
Je to světle fialové, nebezpečné a za 30 sekund bude v centru Londýna.
Rose! / Maminko, nech mě vejít.
Musíš mu dovolit se dotknout. - Jsi lékař? - Časem snad ano.
Všichni mají stejná zranění. Jizva na zadní straně ruky.
Fyzická zranění... jako mor.
Haló. Haló. Můžeme se napít na balkóně?
Rád si myslím o sobě, že jsem kriminálník. - Vsadím se, že ano.
Překlad: eNeSKa http://titulky.com