- Tak proč to honíme? - Je to fialové a nebezpečné a 30sekund od centra Londýna. from London.
Promiňte, je tu tahle věc, co potřebuju najít. Před pár dny spadla z oblohy.
Nancy, ta věc. kterou hledám. A ty víš, o čem mluvím, že?
- Mám tě, je to v pořádku. - Ahoj. - Ahoj.
Jack Harkness. Cestou sem jsem toho o vás spoustu slyšel.
Je rok 1941, vrchol bombardování Londýna, A něco dalšího spadlo na Londýn.
Říkal, že je to válečná loď, ukradl ji a někde ji zaparkoval.
- Někde, kde na ní spadne bomba. Pokud mu neuděláme nabídku. - Je to podfuk.
Chtěl jsem vás podfouknout. To je to co jsem, podfukář.
Něco pronásleduje tebe a ostatní děti.
Mami, mami.
Nesmíte mu dovolit se vás dotknout.
Co se stane, když se mě dotkne? Budete jako on.
Dobře, všichni ven. Přes zahradu a pod plot. Teď! Běžte! Pohyb!
Najdete je všude, v každé posteli, v každém pokoji. Stovky.
Mají stejná zranění, včetně jizvy na hřbetu ruky.
a plynová maska jakoby se vtavila do kůže. Jaká byla příčina smrti?
Nejsou mrtví.
- Jsi moje máma? - To jsem já, Nancy.
- Nedovolte jim se vás dotknout. - Co se stane, když se nás dotknou.
Díváte se na to.
Mami!
Jdi do svého pokoje!
Myslím to vážně. Jsem na tebe opravdu, opravdu hodně naštvaný. Jsem velmi rozmrzelý.
JDI... DO... SVÉHO... POKOJE!
Jsem rád, že to zabralo.
Tohle by byla hrozná poslední slova.
Doktor Tančí
Jamie...
Proč na sobě mají ty plynové masky?
Nemají.
Ty masky jsou z masa a kostí.
- Jak měl ten tvůj podvod fungovat? - Opravdu snadno.
Najdu kus vesmírného odpadu a nechám nejbližšího Časového Agenta
sledovat ho až na Zem, přesvědčím ho, že je to cenné a řeknu cenu.
Když mi dá 50% předem, hups, spadne německá bomba a zničí to.
Nikdy nedostane, co zaplatil a nikdy se nedozví, že byl podveden.
Koupím mu pití za jeho vlastní peníze a popovídáme si o jeho neštěstí.
Dokonalý, samo-čistící podfuk.
- Jo, dokonalý. - Bombardování Londýna idealní pro samočistky.
Pompeje jsou krásné, když si chcete udělat výlet.
Ale musíte si nastasvit alarm na den výbuchu sopky.
Cítím snad náznak nesouhlasu?
Podívej se kolem. Tohle udělal ten tvůj neškodný kus vesmírného odpadu.
Byl to vyhořelý lékařský transportér, byl prázdný.
Rose!
- Jdem odsud? - Jdem nahoru.
Naprogramoval jsem ho, aby nepřistál na ničem živém. Nikomu jsem neublížil.
Nevím, co se to děje, ale nemám s tím nic společného.
Řeknu ti, co se stalo, zapomněl sis nastavit alarm.
- Je den výbuchu sopky. - Co je to?
Ta samočistka.
To bych chtěl.
Myslela jsem, že jsi Jamie.
- Mami, tati! - Zatracený děcka!
Pusťte mě. Dejte ze mě ty pracky pryč!
Ale, ty, dovnitř, dovnitř. Vemte jí dovnitř! Má to spočítaný!
- Pane Spocku! - Doktore! - Máš blaster?
Jistě.
Tu noc, kdy spadnul tvůj vesmírný odpad, někdo byl zraněn.
- Vzali ho sem. - Co se stalo? - To zjistíme. Otevři to.
- Co se stalo se sonickým šroubovákem? - Nic.
Sonický blaster, 51. století.
- Villengardské zbrojní závody. - Navštívil jste továrnu? - Jednou.
- Už tam nejsou. Hlavní reaktor vybuchl - všechno se vypařilo. - Jak jsem řekl - jednou.
Teď je tam banánová plantáž.
Mám rád banány. Banány jsou dobré.
Hezký tvar výstřelu.
- Digitální. - Hranatá zbraň. - Jo.
Líbí se mi.
- Co si myslíte? - Něco odsud uteklo.
Jo. A?
Něco silného.
Naštvaného.
Silného a naštvaného.
Dítě?
Hádám, že to vysvětluje "mámu"?
Jak tohle mohlo udělat dítě?
- Víš, kde jsi? - Jsi moje máma?
Uvědomuješ si, co je kolem tebe?
Vidíš?
Jsi moje máma?
Co chceš? Víš, co... ?
Chci svoji mámu!
Jsi moje máma? Chci svoji mámu!
Jsi moje máma?
Mami? Mami?
Doktore, ten hlas jsem už slyšela.
- Já taky. - Pokaždé, "Jsi moje máma?"
Jako kdyby to nevěděl.
- Proč to neví? - Jsi tam, mami?
Mami!
Policie je na cestě.
Platím za jídlo na tomhle stole. Pot a slzy, to je to jídlo.
Pot a slzy!
Chtěla bys ještě něco?
Mám tu celý dům.
Ještě k něčemu by sis ráda pomohla?
Jo.
Prosila bych štípačky.
Něco, co přestřihne ostnatý drát. Jo, a svítilnu.
Nekoukejte tak, pane Lloyd...
Vím, že tu máte spoustu nářadí. Pozoruju tenhle dům už věky.
Ráda bych se vám ještě jednou podívala do spižírny.
Posledně jsem spěchala. Chci vidět, jestli tam není něco co mi chybí.
- Jídlo na tomhle stole... - Je to obrovská spousta jídla, že, pane Lloyd?
Mnohem víc, než kolik mají ostatní.
Půlka ulice si myslí, že vaše paní má pletky s řezníkem, panem Haverstockem.
Ale nemá, že?
To vy.
Štípačky. Svitilnu. Jídlo.
A ráda bych použila vaši koupelnu, než půjdu, prosím.
Ale podívejme!
Tohle je ten váš pot a slzy.
- 'Mami? Prosím, mami? Mami?' - Doktore?
- Cítíte to? - Cítíme co? - Jde to ze zdí.
- Dokážete to vycítit? - 'Mami?'
Legrační lidské mozečky. Jak s nima můžete existovat?
- Když je ve stresu, rád uráží rasy. - Rose, já přemýšlím!
Když se řízne při holení, tak půl hodiny nadává na životní formy hloupější než je on.
Jsou tu ty děti. Žijí ve vybombardovaných budovách.
- Během náletů vylézají ven a hledají jídlo. - 'Mami, prosím? '
- Předpokládejme, že tam byly, když ta věc dopadla. - Byla to neškodná lékařská loď.
- Pořád opakuješ neškodná. Předpokládejme, že jedno bylo zasaženo a pozměněno. - Jak pozměněno?
- 'Jsem tady!' - Bojí se to,
je hrozně vyděšené. A mocné...
Ještě to neví, ale zjistí to.
Má božskou moc a já to poslal do jeho pokoje!
- Doktore... - 'Jsem tady!'
- 'To mě nevidíš?' - Co je to za zvuk?
Konec pásky. Došla asi před 30 sekundami.
- 'Jsem tady, to mě nevidíš?' - Poslal jsem to do jeho pokoje.
Tohle je jeho pokoj!
Jsi moje máma?
- Mami? - Doktore?
Dobrá, na můj povel,
- utíkejte ke dveřím... - Mami? - Teď!
Mami?
Utíkejte, teď, neupusť ten banán!
- Proč? - Skvělý zdroj draslíku!
Dej mi to!
Mami?
- Digitální přetočení. Hezká výměna.
Je z Villengardských plantáží - myslel jsem, že se to hodí.
- Opravdu jsou ve Villengardu banánový plantáže a ty za to můžeš? - Banány jsou dobré.
Doktore!
Poběžte
Mami!
- Drží nás to tu, dokud nás to nedostane. - Ovládá je to? - Oni jsou to.
Je to každá živá věc v nemocnici.
Dobře, tohle funguje jako sonický blaster, sonické dělo a je to troj-svěrný sonický distruptor.
- Doktore, co máš ty? - Mám sonický, eh,... Ale nic.
- Co? - Zůstaňme u toho, že je to sonické.
- Distruptor, dělo nebo co? - Je to sonický, úplně sonický, jsem celý zesonicovaný!
- Sonické co? - Šroubovák!
Jdem dolů.
- Jsi v pořádku, Doktore? - Varování by mi nevadilo.
Ach, ten vděk!
Kdo má sonický šroubovák?!
- Já! -Světla?
- Kdo se podívá na šroubovák a řekne si "Tohle by mohlo být trochu soničtější?" - To ses nikdy nenudil?
Někde tu musí být vypínač.
Tos nikdy neměl dlouho chvíli? Nikdy si neměl spoustu poliček k sestavení?
Mami!
- Dveře! - Mami? Mami? Mami?
- Sakra! - Mami?
- To ty speciální funkce, žerou baterku. - Baterku?!
To je tak pitomý!
Chtěl jsem si koupit novou, ale někdo musel vyhodit továrnu do povětří.
To znám. Když jsem ho potkala, vyhodil do povětří mojí práci. Takhle on komunikuje.
- Dobře, ty dvěře by to měli chvíli zadržet. - Dveře?! Zeď to nezastavila!
Nejdřív nás musí najít. No tak, co máme?
No, já mám banán a kdyby bylo nejhůř, mohl bys sestavit pár poliček.
- Okno? - Zamřížované a s docela prudkým klesáním - 7 pater. - A žádný jiný východ.
No, rozhovor o tom, co máme nám utekl docela rychle, že?
- Takže, kdes tohle sbalila? - Doktore!
Visela na zátarasovém balónu a já měl neviditelnou loď. Tomu se nedalo odolat.
Dobře! Za prvé - musíme se odsud dostat.
Za druhé - nemáme se odsud jak dostat. Vynechal jsem něco?
Jo.
Jack zrovna zmizel.
To jsem si mohla myslet. Co tu děláte? Říkala jsem vám, že každou noc máte být v jiném domě.
- Mysleli jsme, že si mrtvá nebos utekla. - Neutekla. - Věděl jsem, že se pro nás vrátíš.
Našel to v odpadkách.
- Myslí si, že teď umí psát. - Píšu dopis tátovi.
Ani nevíš, kde tvůj táta je.
- A jak to chceš poslat. - Nevim. Strčim to do obálky.
- Neumíš číst ani psát. - To nepotřebuju, mám stroj.
Mohl bys s tím kraválem přestat?!
Promiň, Jime.
Jdi a napiš dopis svému tátovi, jestli chceš.
Vím, že jsme měli jít jinam, ale, víš, my tě potřebujeme, na přemýšlení.
Co kdybych to nebyla?
Co když se pro vás jedné noci nevrátím?
Venku je válka a lidé odcházejí.
A někdy už se nevrátí. To se stává. Co budete potom dělat?
To jsou štípačky.
Chci, abys o tom přemýšlel. Někdo se bude muset o tuhle bandu postarat.
- Proč? Ty snad někam jdeš. - Na místo dopadu té bomby.
Té na nádraží.
- Proč? - To dítě.
Tam umřel. Tam to všechno začalo. A já zjistím jak.
- Dostane tě. A pak si přijde pro nás. Vždycky jde po nás. - Ne.
Ernie, on pro vás nepřijde.
Vždycky jde za mnou.
Jsou věci, které jsem vám neřekla.
Věci, které vám nemůžu říct.
Dokud jste se mnou,
jste v nebezpečí. Dokonce i teď.
- Jste v nebezpečí kvůli mě. - Ale ty jsi ta, co nás v bezpečí drží.
To si myslíš, Ernie?
Potom odpověz na tohle.
Jim sedí hned vedle tebe...
tak kdo píše?
- On přichází? - Ernie, dokud jste se mnou...
tak vždycky přichází.
Spousta zeleniny. A žvýkat!
Dobře, takže se prostě vypařil.
- Proč to vždycky dělaj zrovna krasavci?! - Snažím se nebýt uražen.
Myslím... muže.
Dobře, díky, to opravdu pomohlo.
Rose, Doctore, slyšíte mě?
Jsem zpět na své lodi. Použil jsem nouzový teleport.
Promiňte, že jsem vás nevzal sebou, je zakodovaný na mojí molekulární strukturu.
- Ale už na tom pracuju. - Přes co s námi mluvíš?
Om-Com - dovolám se na vše, co má reproduktor.
- Tak to je náhodička! - Co?
- To dítě má taky Om-Com. - Má?
Cokoli s reproduktorem.
- Dokonce i telefon v TARDIS. - Cože, říkáš, že nám může zavolat?
'A já tě slyším. Já tě najdu. Najdu tě.'
Doktore, slyšíte to taky?
- Jasně a hlasitě. - Zkusím to vyrušit. To je to nejmenší, co můžu udělat.
'Já tě najdu, Mami.'
Pamatuješ si tuhle, Rose?
Naše píseň.
Co to děláš?
Snažím se nastvait rezonační frekvenci, která způsobí rozpad betonu a mříže se uvolní.
- Ty si nemyslíš, že se pro nás vrátí, že? - Nevsadil bych na to život.
- Proč mu nevěříš? - A proč ty jo?
Zachránil mi život. To chlapy dělají asi tak často jako používají zubní niť.
Věřím mu, protože je jako ty.
Teda s výjimkou randění a tance.
Co?
- Ty prostě předpokládáš, že... - Co?
Prostě předpokládáš, že... netančím.
Co? To jako tančíš?
Tančím? Je mi 900 let.
Už jsem na světě nějakou dobu. Myslím, že z toho můžeš vyvodit, že jsem už někdy tančil.
- Ty?! - Problém?
Neimploduje vesmír nebo tak něco, když začneš tančit?
No, umím kroky, ale nechci se vytahovat.
Umíš kroky?
Tak mi je ukaž!
Rose, snažím se rozrezonovat beton.
Jack se vrátí. Dostane nás odsud.
Tak pojď. Svět se nezboří, když Doktor bude tančit.
- Zátarasová vzducholoď! - Co?
- Visela si ze zátarasové vzducholodi. - Jo, to jo.
Asi tak dvě minuty potom, cos mě tam nechal. Tisíce stop nad Londýnem.
Uprostřed německého náletu s britskou vlajkou na prsou!
Cestoval jsem se spoustou lidí, ale ty budeš mít rekord v počtu nebezpečných situací.
- Jestli je tohle tanec, tak bych měla pár připomínek.
Viselas z provazu. Tisíce stop nad Londýnem. Bez škrábanců a modřin.
Jo, já vím. Kapitán Jack mi je vyléčil.
My mu teď říkáme Kapitán Jack?
No, jmenuje se Jack a je kapitán.
- Rose, on není opravdový kapitán. - Víš, co si myslím?
Myslím si, že mu závidíš kapitánskou hodnost.
Na konci nohou najdeš chodilda..
- Možná bys s nimi měl hýbat. - Jestli kdy byl kapitán, tak ho stejně vyhodili.
Jo? Škoda, že jsem to prošvihla.
Vlastně jsem dal výpověď.
Mojí hodnost mi nikdo nesebere.
Většina lidí si všimne, když je přenesou.
Vy dva jste tak roztomilí. Omlouvám se za zpoždění.
Musel jsem vypnout nav-com, abych se dostal přes zabezpečení teleportu.
Trvá ti 5 minut dostat se přes vlastní protokoly? Možná by sis měl vzpomenout, čí je to loď!
Vzpomínám si. Byla nádherná.
Jak jsem řekl jí...
vrátím se za pět minut.
- Tohle je chulská loď. - Jo, jako ten lékařský transportér.
Akorát tahle je nebezpečná.
Tihle mi vyléčili ruce.
- Jack jim říkal, hmmm... - Nanoboti?
- Nanogeny? - Nanogeny, jo. - Subatomoví roboti. Jsou jich tu ve vzduchu milióny.
Podívej, spálil jsem si při přistání ruku o konzoli.
To už je lepší. Aktivují se, jakmile se přepážky uzavřou,
prohlédnou možná zranění a vyléčí je.
Vezmi nás na místo dopadu.
Potřebuju vidět ten tvůj vesmírný odpad.
Hned jak reaktivuji nav-com.
Udělejte si pohodlí.
Pokračujte v tom, co jste dělali. Ať to bylo cokoli.
- Povídali jsme si o tanci. - Nepřipadalo mi to jako povídání.
Nepřipadalo mi to jako tanec.
Stop! Ani hnout!
Takže, tys býval Časový Agent a teď se je snažíš ošulit?
- Jestli v tvých očích stoupnu, není to pro peníze. - Tak proč?
Když jsem pro ně ještě pracoval, tak jsem se jednoho dne vzbudil
a zjistil, že mi vymazali dva roky vzpomínek. Chtěl bych je zpět.
Ukradli ti vzpomínky?
Dva roky života.
Vůbec nevím, co jsem dělal.
Támhle tvůj přítel mi nevěří a podle toho, co vím, dobře dělá.
Dobrá, můžeme letět.
Na místo dopadu?
- Seďte dál. Je vám o něco líp? - Drobet, pane.
Připoutejte jí nějak, ať jí Jenkins může hlídat.
Ne! Tady ne! Ne s ním.
Neměla si sem lézt, když tu nechceš zůstat.
Vy to nechápete! Ne s ním!
Tohle je zakázaná oblast, slečinko.
Takže si tu na chvilku sedněte, budeme se vás muset na pár věcí zeptat.
Tohle jsem našel, pane.
Velmi profesionální. Možná až příliš.
- Takže tu nejsi jen tak náhodou, že? - Můj bratříček tu umřel.
Chěla jsem zjistit, co ho zabilo.
Vemte si pár mužů a zkontroluje plot kvůli dalším dírám.
A potom prohledejte oblast, možná tu není sama.
- Ano, pane! - Prosím, poslouchejte. Nemůže se mě tu nechat.
- Jenkinsi, hlídejte jí. - Ano, mami.
- Jenkinsi? - Promiňte.
Nevím, co to se mnou je, pane.
Podívejte, klidně mě zavřete, ale ne tady, kdekoli, jen ne tady.
Budete v pořádko, slečno.
Jsem jen trochu...jen trochu... jen trochu...
- Co to s vámi je?! - Prosím, nechte mě jít.
- Proč bych měl? - Protože máte jizvu na hřbetu ruky.
No, ano, ale co to s tím má společného.
A máte pocit na zvracení. Jako by se vám něco dralo ven krkem.
Vím to, protože jsem to už viděla.
- Co se to se mnou děje? - Za pár minut vy už nebudete vy.
Nebudete si sám sebe ani pamatovat.
A pokud mě nenecháte jít, tak se mi stane totéž. Prosím.
- O čem to mluvíte. - Jak se jmenuje vaše matka? - Matilda.
- Máte ženu? - Ano. - Jak se jmenuje?
Máte děti?
Jak se jmenujete?
Prosím.
Nechte mě jít. Pro vás už je pozdě.
Je mi to líto. Ale, prosím, nechte mě jít.
Co to děláte m... ?
M-m-m-mam-i.
Mami-i-i-i!
Tak, jsme tady.
Hej, mají tu na stráži Algyho. To musí být důležité.
Musíme se přes něj dostat.
Znamená to, že mě pošlete "Rozptýlit strážného"?
To mi nepřijde jako dobrý nápad.
Neboj, já to zvládnu.
Za tu dobu, co jsem tady, tak jsem Algyho docela dobře poznal.
Věř mi, nejsi jeho typ. Já ho rozptýlím.
Nečekejte na mě.
Klid! Je z 51. století.
Je jen trochu ohebnejší, když dojde na tanec.
Jak ohebnější?
V jeho čase je lidstvo rozlezené přes půlku galaxie.
- Což znamená? - Tolik ras a tak málo času.
That's what we do when we get out there? That's our mission?
Hledání nového života a... a...
Tance!
Nazdar, tygře. Jak to jde?
- Mami? - Algy, kámo, to jsem já.
Mami?!
To jsem já, Jack!
Jack?
Jsi moje... máma?
- Držte se dál! - Chlapi, držte se dál.
Zrychluje se to, začíná se to přenášet vzduchem.
- Co nás drží v bezpečí? - Nic.
- Ale, už zase. - To je co potřebujem.
Říkals, že sem spadne bomba.
Na tom nesejde. Pokud se to přenáší vzduchem, zbývají pouhé hodiny.
Hodiny do čeho?
Do ničeho! Navždy! Nic pro celou lidskou rasu. A slyší někdo další ten zpěv?
Dávno už spí.
Spinkej mé dítě, spinkej a spi.
Ptáčkové dávno, dávno už spí.
Spinkej mé dítě, spinkej a spi.
Ptáčkové dávno, dávno už spí.
Vidíš? Obyčejná sanitka.
To je sanitka?
Těžko se to vysvětluje, je to...
- je to z jinéh světa. - Snažili se do toho dostat.
Jistě, že se snažili. Myslí si, že získali Hitlerovu tajnou zbraň.
- Co to děláš? - Čím dřív uvidíš, že je prázdná, tím dřív mi uvěříš, že s tím nemám co dělat.
- To se minule nestalo. - Minule nebyla vybouraná. Musí tam být nouzové protokoly.
Doktore, co je to?
Mami.
Doktore!
- Kapitáne, zajisti ty brány! - Proč? - Prostě to udělej.
- Nancy, jak ses sem dostala? - Přestříhala jsem plot.
Ukaž to Rose. Nastavení 2428-D.
- Co? - Spraví to plot. Jděte.
Kdo jste? Kdo je kdokoli z vás?
Nevěřila bys, kdybych ti to řekla.
Zrovna jste mi řekla, že ta záchranka je z jiného světa.
Lidé kolem pobíhají s plynovou maskou místo obličeje a volají maminku a obloha je plná bomb.
Řekněte mi, je snad ještě něco, čemu bych nemohla uvěřit?
- Jsme cestovatelé časem z budoucnosti. - Blázni, to jste.
- Máme stroj času, opravdu. - O to nejde.
Dobrá, máte stroj času, tomu bych věřila.
Věřila bych čemukoli. Ale jaká budoucnost?
Nancy, tohle není konec.
- Vím, že to tak vypadá, ale tohle není konec světa. - Jak to můžete říct?
- Podívejte se kolem. - Poslouchej mě.
Já se tu narodila. Jsem tady odsud. Teda asi za padesát let.
- Tady odsud? - Jsem londýňanka.
Z tvé budoucnosti.
- Ale... vy nejste.. - Co?
Němka.
Nancy, němci sem nedojdou. Nevyhrají.
Nikomu neříkej, že jsem ti to řekla.
Ale víš co? Vy vyhrajete.
Vyhrajeme?
Pojď.
Je to prázdné. Podívej.
Co byste čekali v chulské lékařské lodi? Obvazy? Kapky na kašel?
- Rose? - Nevim.
Ale ano, víš.
- Nanogeny! - Nebylo to prázdné, kapitáne.
Bylo tam dost nanogenů, aby dali dohromady celou rasu.
- Proboha. - Teď nám to dochází, že?
Loď se vybourá a nanogeny utečou.
Miliardy na miliardy.
Připraveny vyléčit všechna říznutí a modřiny světa.
Ale co najdou první je mrtvé dítě.
Pravděpodobně umřelo předtím v noci.
A mělo na sobě plynovou masku.
- A oni ho oživily? To umí? - Co je život?
Život je jednoduchý. Je to hříčka hmoty.
Přirozený způsob jak udržet maso čerstvé.
Nic těžkého pro nanogeny. Jen jeden problém.
Tyhle nanogeny nejsou jako ty na tvé lodi. Nikdy ještě neviděli člověka.
Neví, jak má taková lidská bytost vypadat.
Vše co mají je tohle tělíčko,
a nezbylo z něj moc.
Ale pokračují podle svého naprogramování a opraví ho.
Neví, co je plynová maska a co hlava, ale udělají to co nejlépe.
Potom odletí, vyrazí ven, je tu hodně práce.
Protože chápejte, těď věří, že ví, jak mají lidé vypadat.
A je načase opravit i zbytek. A nikdy se nezastaví.
Nikdy, nikdy se nezastaví.
Celá lidská rase bude zničena a přetvořena podle vzoru jednoho vyděšeného dítěte,
keré hledá svojí maminku.
- A nic na světě to nezastaví. - To jsem nevěděl.
Mami, mami, mami, mami.
Rose!
Navádí to sem ty lidi v plynových maskách, že?
Loď si myslí, že je pod útokem. Tak volá své vojáky.
- Běžná procedura. - Ale ti lidé v maskách nejsou vojáci.
Teď už jsou. Tohle je válečná sanitka.
Ty nanogeny tě jen nevyléčí, ale připraví do přední linie. Vybaví tě, naprogramují tě...
To je proč je to dítě tak silné? Proč nám dokáže telefonovat?
Ano, je plně vybavený chulský válečník.
A všechna to zbraňová technologie je v rukou hysterického 4letého dítěte hledajícího maminku
a teď je jich celá armáda.
Mami!
- Proč neútočí? - Poslušní vojáčci. Čekají na velitele.
To dítě!
- Jamie. - Cože?
Ne "to dítě", ale Jamie.
Za jak dlouho dopadne ta bomba?
- Každu chvilku. - Co se děje, kapitáne?
Je to pro tebe trochu moc blízko sopce?
- Je to jen malý kluk. - Já vím.
- Je to jen malý kluk, co chce svou mámu. - Já vím.
A neexistuje kluk, který by nerozerval svět na kousky, aby zachránil svou maminku.
- A tenhle to dokáže. - Tak co budeme dělat?
Nevím.
Je to moje vina.
- Ne. - Ale je. Je to všechno má vina.
- Jak to může být tvá... ? - Mami!
Nancy, kolik ti je?
20, 21? Víc než na kolik vypadáš, že?
- Doktore, tam bomba... Máme pouhé vteřiny.
Můžeš nás teleportovat?
Vás ne. Nav-com je online, trvalo by moc dlouho přemostit protokoly.
Takže je den výbuchu sopky.
- Udělej, co musíš. - Jacku?
Kolik ti bylo před pěti lety, 15? 16?
Dost na to, abys měla dítě.
On není tvůj bratr, že?
Mladistvá svobodná matka v roce 1941.
Tak ses schovávala. Lhala.
Dokonce i jemu.
Jsi moje máma?
Bude se pořád ptát, Nancy. Nikdy nepřestane. Pověz mu to.
Nancy, budoucnost lidské rasy je v tvých rukou.
Věř mi a pověz mu to.
Jsi moje máma?
Ano. Ano, jsem tvoje máma.
- Mami? - Tady jsem!
Jsi moje máma?
- Jsem tady. - Jsi moje máma? - Ano.
Jsi moje máma?
Nerozumí tomu. Nezbylo z něj dost.
Jsem tvoje máma.
Vždycky budu tvá máma.
Je mi to tak líto.
Je mi to tak, tak líto.
Co se děje?
- Doktore, mění jí to, musíme... - Pšššt.
No tak, prosím.
No tak, vy maličkaté chytré nanogeny. Pochopte to!
Matka, ona je matka.
- Musí tam být dost informací. Pochopte to! - Co se děje?
Vidíš?
Rozpoznávají stejnou DNA.
No tak!
Alespoň jeden takový den...
Alespoň jeden!
Vítej zpět! 20 let do pop music, budeš ji milovat!
Co se stalo?
Nanogeny rozpoznaly nadřazenou informaci.
Rodičovskou DNA. Nezměnily tě, protože tys změnila je.
- Maminka ví vždy nejlíp. - Jamie.
Doktore, ta bomba...
- O tu je postaráno? - Jak? - Psychologie.
- Doktore! - Hodnej kluk. - Bomba už spustila detonaci.
Dal jsem jí do stáze, ale moc dlouho nevydrží.
Změna plánu, už jí nepotřebujem. Můžeš se jí zbavit? Nejbezpečněji jak bude možné?
- Rose? - Jo? - Sbohem.
Mimochodem... Zbožňuju to triko.
- Co to děláš? - Upravuju software.
Musím rozeslat upgrade.
Chtělas vidět kroky, Rose. Tak ti je předvedu.
Všichni žijí, Rose.
Alespoň tentokrát!
Všichni žijí!
Dr Constantine, který nikdy neopustil své pacienty. Zpátky na nohou, doktore.
Světu se ještě nechce být bez vás
a vůbec ho za to neobviňuji.
Tohle jsou vaši pacienti. Všem je líp.
Ano. Ano, jak se zdá.
Také se zdá, že stojí na nepoužívané vlakové stanici.
- Je pro to nějaký určitý důvod. - Jo, no, snížení rozpočtu.
Cokoli jim dříve bylo je pravděpodobně, jak zjistíte, vyléčeno.
Jen jim řekněte, jak skvělý doktor jste, nebudeme z toho dělat vědu, ano?
Dr Constantine.
Paní Harcourtová, vypadáte mnohem líp!
Narostla mi noha!
Když jsem přišla do nemocnice, měla jsem jen jednu.
No, je válka, není možné, že jste se jen přepočítala?
Dobrá, lidi, máte spoustu práce.
Porazit němce, zachránit svět a nezapomeňte na sociální stát.
Nastavím tohle na sebedestrukci hned jak budou všichni z dosahu.
Podle dějin tu měla být exploze.
- Kdo jsem, abych se hádal s dějinami? - Obvykle ten první.
Nanogeny uklidí ten svůj nepořádek a potom se vypnou,
protože, jsem jim to řekl. Nancy a Jamie půjdu pro pomoc k Dr. Constantinovi... skvěle.
Kolem a kolem, když vše uvážím, fantastické!
- Podívej se na sebe, raduješ se jako kdybys byl Ježíšek. - Kdo říká, že nejsem?
- Červené kolo, když ti bylo dvanáct. - Cože?
A všichni žijí, Rose. Všichni žijí! Potřebuju víc takových dní.
- Doktore... - Dělej, zeptej se na cokoli, jsem v jednom ohni.
Co Jack? Proč řekl sbohem?
Dobrá, počítači...
jak dlouho dokážeš udržet bombu ve stázi?
Rozpad stáze na 90%.
Detonace za tři minuty.
Můžeme jí vyhodit?
Jakýkoli pokus o vyhození přístroje způsobí jeho detonaci.
100% pravděpodobnost.
Můžeme jí nacpat do únikového modulu?
Na palubě nejsou žádné únikové moduly.
Ok, v tom je ta chyba. Tak já půjdu do únikového modulu.
- Na palubě není žádný únikový modul. - Díval ses všude?
- Potvrzuji. - I pod umyvadlo? - Potvrzuji.
OK.
Měřeno na sto, jak moc jsem mrtvý?
Terminace kapitána Jacka Harkness během dvou minut - 100% pravděpodobnost.
Nádhera, díky.
- Je dobré znát přesná čísla. - Není zač. - Dobrá, potom...
- Myslím, že je načase spustit nouzový protokol 417. - Potvrzuji.
Ae, trochu moc vermutu.
Uvidí se, jestli sem ještě někdy přijdu.
Legrační věc...
Naposled, když jsem byl odsouzen k smrti, objednal jsem si k snídani 4hyper-vodky.
Potom je všechno takové zmatené...
Probudil jsem se v posteli s oběmi svými popravčími.
Hmm, skvělý pár.
Zůstali jsme v kontaktu.
To nemůžu říct o většině svých popravčích.
Každopádně...
Díky za všechno, počítači...
bylo to skvělý.
No dělej, pospěš si!
OK... A otočka.
OK, zkus mě znovu otočit. Ale tentokrát mi nelámej ruku!
Žádné extra body za polovičního Nelsona.
Jsem si jistý, že jsem tohle uměl. Zavři ty dveře, ano?
Tvoje loď se chystá vybuchnout, byl by tu průvan.
Vítej v TARDIS.
- Je zevnitř mnohem větší. - To by měla.
Myslím, že tím Doktor chce říct, že se sem vejdeš.
Rose!
Teď jsem si vzpomněl!
Co?
Umím tančit! Umím tančit!
Vlastně, Doktore, myslela jsem, že by si Jack rád zatancoval.
Jsem si tím jistý, Rose, úplně jistý... ale s kým?
A měl jsem takový pěkný den...
Podle průzkumu,
terč je poslední žijící člen klanu Slitheen,
kriminální frakce z planety Rexicoricophalvitorius,
převlečený za člověka v obleku na zip.
Tato jaderná elektrárna v srdci Cardiffu přinese všem práci.
A náhodou je umístěná přímo na té trhlně.
Jestli tahle elektrárna vybuchne, celá planeta udělá chlllpft.
A, jdi tedy, utíkej!
Je to ta trhlina, otevírá se.
Celé město zmizí.
Čas a prostor se trhají. Kašlete na Cardiff. Roztrhá to celou planetu.
Překlad: Lyta http://indy.sg1.cz