Tak jsme tady. Perfektní přistání. Což v takhle malým prostoru není jednoduchý.
Na to už bys měl být zvyklý, ne?
- Kde jsme? - Na konci cesty.
Není nad to místo.
Doma?
- Tys mě vzal domů? - Do rána poté, co jsme odešli.
Takže jsi byla pryč jen dvanáct hodin nebo tak. Což není skoro žádná doba, opravdu.
Ale to všechno, co jsme dělali... Shakespeare, nový New York, starý New York!
Jo. Vše za jednu noc.
Relativně řečeno. Všechno by mělo být tak, jak bylo. Knížky, cédéčka...
Prádlo.
Takže, zpátky tam, kdes byla. Jak jsem slíbil.
Takže tohle je vše?
Jo, měl bych asi, ehm...
- Ahoj, nejsem tady. Nechte mi vzkaz. - Omlouvám se.
Martho? Jsi tam? Zvedni to, jo?
To je máma. To počká.
Tak dobře. Jestli chceš, dělej, že jsi pryč.
Volám jen, abych ti řekla, že tvá sestra je v televizi.
Dokonce ve zprávách! Jen jsem si myslela, že by tě to zajímalo.
Detaily jsou přísně tajné.
Jak se Tish mohla dostat do zpráv?
Ale můžu vám říci tohle: dnes večer předvedu zařízení...
Má novou práci. PR pro nějakou výzkumnou laboratoř.
Stisknutím jediného tlačítka,
změním to, co znamená
být člověkem!
Promiň. Říkals, že...
...bys měl?
Ano, ano. Měl bych.
- Jeden výlet, jak jsme řekli. - Jo.
- Zdá se, že se věci tak nějak vyvrbily. - Hmm.
To se mi stává často.
Díky.
Za všechno.
Bylo mi potěšením.
Ne, promiň.
Říkal, že změní to, co znamená být člověkem?
Překlad: Lyta Korekce: meyla
Doctor Who
Lazarův Experiment
- Jsi si jistý, že je to bezpečné? - Byly sice jisté problémy. Ale byly vyřešeny.
Jsem si jistý. Nehrozí mi žádné vážné nebezpečí.
To je uklidňující, Richarde, ale nejsi to jen ty, o co mám strach.
Tvůj zájem mě dojímá.
V té místnosti budou potencionální investoři biliónů liber.
Pan Saxon si chce být jistý, že co uvidí, se jim bude líbit.
Neboj se. Náš přítel svůj podíl dostane.
Chtěl jste vidět seznam hostů na dnešní večer.
Ano, děkuji vám, Leticie.
To je zajímavý parfém.
- Jak se jmenuje? - Mýdlo.
Ach ten smoking. Jak si ho vezmu, stane se něco špatnýho.
To není oblečením, ale tebou.
Každopádně, myslím, že ti sluší.
Trochu jako James Bond.
James Bond? Opravdu?
Podívej, mají tu jednohubky!
Zbožňuju jednohubky.
Ahoj!
Tish!
Vypadáš skvěle!
- Tak co myslíš, působivý, ne? - Velmi.
A ty paříš dvě noci za sebou?
- To je ale společenský život. - Skončím ve všech bulvárních článcích.
Měla by sis dát pozor na fotografy. A na mámu. Dokonce sebou přitáhla Lea.
Leo? V obleku?
To musím vidět!
Tohle je, ehm, Doktor.
Dobrý večer!
- Je tu s tebou? - Jo.
Ale není na seznamu. Jak se sem dostal?
Je můj doprovod.
Takže, tenhle Lazarus, to je váš šéf?
Profesor Lazarus, ano. Jsem v jeho výkonném týmu.
- Je v oddělení PR. - Vlastně jsem šéfem PR oddělení.
- Děláš si srandu? - Dala jsem tohle vše dohromady.
Takže, víte k čemu se profesor chystá?
Vypadá to jako manipulátor sonického mikropole.
Je to pako do vědy. Měla jsem si to myslet. Tak, zpátky do práce.
Uvidíme se později.
- Co znamená pako do vědy? - Že jsi chorobně nadšený.
Aha. Hezké.
Tvůj otec mi už způsobil dost bolesti s tou svojí krizí středního věku a s tou jeho holkou.
- Jo, mami. Jen říkám, co včera řekl. - Martho!
Mami!
Dobře. Co se děje?
Co tím myslíš?
- Jen jsem ráda, že tě vidím. - Ale vidělas mě včera.
Já vím. Jenom... chybělas mi.
Vypadáš dobře, Leo.
Jestli si mě někdo splete s číšníkem, ať si mě nepřeje.
- Včera večer jsi zmizela. - Já...
Šla jsem domů.
Sama?
- Tohle je můj známý, Doktor. - Doktor čeho?
Ne, jenom Doktor.
Pracujeme spolu.
- Těší mě. - Moc rád vás poznávám, paní Jonesová. Moc jsem o vás slyšel.
Opravdu? A co jste tedy slyšel?
No, však víte, že jste Marthina matka a...
Ehm, vlastně, to je asi vše.
- Víte, neměli jsme moc času si popovídat. Měli jsme práci. - Práci? Co jste dělali?
No víte... věci.
Dámy a pánové,
Jsem profesor Richard Lazarus a dnes v noci vám předvedu zázrak!
Jedná se, hádám, o nejdůležitější objev od doby, co Rutherford rozbil atom.
Největší krok od doby, co Armstrong stanul na měsíci.
Dnes večer
se budete dívat a žasnout.
Ale zítra se vzbudíte do světa, který bude navždy změněn.
Něco je špatně. Přetěžuje se to.
Zastavte ho někdo! Dostaňte ho od těch ovladačů!
Jestli to vybuchne, vezme to sebou i celou budovu. To chcete?
Otevřete to!
Dámy a pánové,
jsem Richard Lazarus.
Je mi 76 let.
A jsem znovuzrozen!
Dokázal to!
Opravdu to dokázal!
Nemůže to být ten stejný chlápek. To je nemožné. Musí to být trik.
Ach, to není trik.
Přál bych si, aby byl.
Tak co se tedy stalo?
Zrovna změnil to, co znamená být člověkem.
S dovolením.
To bylo to nejúžasnější, co jsem kdy viděla.
Podívej se na sebe!
Tohle je jen začátek.
Nejen, že tu píšeme dějiny, ale také tvarujeme budoucnost.
Mysli na všechny ty peníze, co vyděláme!
Lidé prodají i duši, aby mohli být takto proměněni.
A já budu první ve frontě!
- Richarde! - Mám hrozný hlad.
Energetický deficit. To je běžné u takovýchto procesů.
- Mluvíte, jako byste to vídal denně, pane...? - Doktor.
- A ne, ne denně, ale mám s těmito proměnami jisté zkušenosti. - To není možné.
Užití hypersonických zvukových vln k vytvoření rezonančního stavu? Jak nápadité.
Rozumíte tedy teorii?
Nemohl jste ale vzít v úvahu všechny proměnné.
Žádný experiment není bez rizika.
Málem to vybuchlo! Stejně tak jste si mohl vlézt do mixéru!
K poznámkám nemáte oprávnění.
Kdybych to nezastavil, vybuchlo by to.
Potom vám děkuji. Ale to je jen jednoduchý mechanický problém.
Co se stalo uvnitř, je přesně to, co se stát mělo.
- Nic víc. Nic míň. - To nemůžete bez důkladných testů vědět.
Podívejte se na mě! Vidíte, co se stalo. Jsem všechen důkaz, co potřebujete.
- Zařízení bude řádně certifikováno, než začne fungovat komerčně. - Komerčně?!
Žertujete! To způsobí chaos.
Ne chaos.
Změnu. Šanci pro lidstvo se rozvíjet, zlepšovat.
Tohle není o zlepšování, ale abyste vy a vaši zákazníci žili trochu déle.
Ne trochu déle, Doktore.
Hodně déle. Možná nekonečně.
Richarde, musíme projednat jisté záležitosti.
- Nahoře. - Sbohem, Doktore.
Za pár let se ohlédnete a zasmějete tomu, jak jste se mýlil.
Ztrácím půdu pod nohama. Nemá ani ponětí, jakou škodu by mohl způsobit.
Takže, co budeme dělat teď?
Teď? No, tahle budova musí být plná laboratoří. Řekněme, že uděláme pár vlastních testů.
Tak to je štěstí, že máme DNA vzorek, že?
Martho Jonesová, ty jsi hvězda!
Vyrostl jsem támhle.
V malém bytě nad řeznictvím.
Brzy bude mít modrou pamětní desku.
Zde žil Richard Lazarus.
Už tam není.
Byl zničený ve válce. Při bombardování.
Samozřejmě.
1940. Pamatuješ si?
Noc za nocí...
Výbuchy.
Zbraně...
Požáry...
Mě moji rodiče poslali na venkov.
Když spustili sirény, šli jsme támhle do katedrály.
Lidé se schovávali v kryptě.
Živí se krčili mezi mrtvými.
Ale podívej, co jsi tu teď zbudoval.
Položil jsi základy impéria.
Impéria, kterému můžeme společně vládnout.
Co se děje?
Podívej na sebe, ženská.
- Úžasné. - Co?
Lazarova DNA.
- Nevidím nic zvláštního. - Podívej se na to.
Proboha! Nezměnilo se to zrovna?
Ale to nemohlo!
- Ale ano. - To je nemožné. - Už druhá nemožná věc za tenhle večer.
Nemiluješ, když se to stane?
To znamená, že Lazarus změnil své vlastní molekulární vzorce.
Hypersonické zvukové vlny k rozbití buněčné struktury.
Potom metagenetický program ke zmanipulování kódu.
Hacknul se do vlastních genů a přinutil je se obnovit.
Ale pořád ještě mutují.
Protože mu něco uniklo.
Něco v DNA se spustilo a nenechá ho se stabilizovat.
Něco se ho snaží změnit.
- Změnit v co? - Nevím, ale měli bychom to zjistit.
- Ta ženská říkala, že jdou nahoru. - Jdeme.
Byla jsem to já, kdo to vše umožnil.
Tohle je můj triumf a já si ho nenechám vzít. Ne tebou.
Ne po tom všem, co jsem udělala.
Podporovala si mě jen proto, že jsi viděla zisk. Tvůj zájem byl finanční.
Chceš ty peníze stejně jako já.
Měli jsme plán.
Až bude zařízení připraveno, budu také omlazena.
Mohli bychom být mladí a bohatí a spolu.
Myslíš, že s tebou budu ztrácet další život?
Udělal tě ten proces ještě krutějším?
Ne, má lásko, to jsem se naučil od tebe.
Máš pro to dar.
Potom víš, že budu bránit svou účast na projektu.
Jsem si jistá, že pan Saxon...
Co se děje?
Musí to být...
Co je to?
Budu hned v pořádku.
Je to asi jen křeč.
Richarde?
Je to nějaký záchvat?
Co mám dělat?
Nechápu, co se to děje.
Richarde?
Tish.
Vidělas někde Marthu a toho Doktora?
Od předváděčky ne.
- Víš o něm něco? Už se o něm někdy předtím zmínila? - Mně ne.
- To, jak za ním chodila... - Je doktorka, dělá svou práci. - Ještě není doktorka.
Nikdy nebude, jestli se na to nebude soustředit.
Hele, tak si našla kluka. No a?
Něco se tu děje, Leo.
Cítím to.
Leticie Jonesová!
- Poznal bych to mýdlo kdekoli! - Profesore.
Promiňte, dámy a pánové, budete mě muset omluvit, zatímco se budu věnovat Leticii.
Zanedbával jsem ji.
To je jeho kancelář, správně?
Tak kde je on?
Nevím. Zkusíme to dole na... banketu.
Je to paní Thawová?
Bývala.
Teď je to jen skořápka, byla z ní vysáta všechna životní síla.
- Jako bys vymačkala šťávu z pomeranče. - Lazarus?
- Možná. - Takže už se změnil.
Ne nutně. Vidělas jeho DNA, pořád se mění.
Ten proces požaduje energii. Tohle by nemuselo být dost.
- Takže by to mohl udělat znovu. - Hmmm.
Zdáte se být velmi mladá na takovou zodpovědnou funkci. Máte hodně zkušeností?
Ne tak docela, ale komise u pohovoru si myslela, že mám všechny požadované schopnosti.
Jak prozřetelné.
- Takže, kam mě to berete? - Nahoru na střechu. Je krásný večer.
Myslel jsem, že vám ukážu vyhlídku, je výjimečná.
Stejně jako spousta věcí okolo.
- Nevidím ho. - Hledej dál. Nemůže být daleko.
Hej, Martho, jsi v pohodě? Myslím, že s tebou chce mluvit máma.
- Neviděls někde Lazara? - No, před chvilkou se lepil na Tish.
- Na Tish? - Doktore!
- Kam šli? - Nahoru, myslím. Proč?
- Doktore... Mluvím s vámi! - Teď ne, mami!
Myslím, že potřebujete tohle.
Děkuji. Je to od vás milé.
Znáte toho muže?
Ne. Je to přítel mé dcery.
Možná by si měla přátele vybírat opatrněji.
- Kde jsou? - Měnící se DNA musí vyzařovat hodně energie.
Mohl bych jí zachytit.
- Mám ho. - Kde?
Ale tohle je nejvyšší patro. Střecha!
Ta věž s hodinami je nádherná, takhle osvětlená.
To je southwarkská katedrála, jedna z nejstarších v Londýně.
Je tu ještě déle, než já.
Na svůj věk vypadáte docela dobře.
Děkuji.
Mohu...?
Samozřejmě.
Pořád tomu nemohu uvěřit.
Sám si stále ještě zvykám.
Pracoval jsem na tomhle tolik let.
Je těžké uvěřit, že ta chvíle konečně přišla.
A je to takové, jaké jste čekal?
Zjistil jsem, že nic není nikdy přesně takové, jaké to čekáte.
Vždycky je něco, co vás překvapí.
Mezi ideou a realitou, mezi podnětem a činem...
...padá stín.
Takže záhadný Doktor zná svého Eliota. Jsem ohromen.
- Martho, co tady děláš? - Tish, jdi od něj. - Co? Neříkej mi, co mám dělat.
- Kdy jste si našel čas na poezii, měl jste přeci plno práce s popíráním přírodních zákonů?
Máte pravdu, Doktore. Jeden život je příliš krátký, abych stihl vše, co bych chtěl.
- O kolik víc bych toho stihl za dva, tři nebo čtyři. - Tak to nefunguje.
Někteří lidé zažijí víc za dvacet let, než jiní za osmdesát.
Nezáleží na čase, ale na osobě.
Ale pokud je to správná osoba,
- jaký dar by to byl! - Nebo jaké prokletí.
Podívejte, co jste se sebou provedl.
Kdo jste, abyste mě soudil?
- Pojď sem, Tish. - Musíš všechno zkazit, že?
Pokaždý, když si najdu někoho příjemnýho, musíš najít na něm chybu.
- Je to zrůda! - Ta věc s věkem je trochu potrhlá, ale Catherine Zeta-Jonesové to vyšlo.
Co to je?
Utíkejte!
- Jsi v pohodě? - Málem jsem se s ním muchlovala!
Zabezpečení jedna. Zabezpečení jedna.
- Co se děje? - Narušení prostoru.
Spustí to bezpečnostní uzavření budovy, vypne se většina elektřiny, zastaví výtahy, uzavřou východy.
Snaží se prorazit ty dveře.
Schody, dělejte!
- Je vevnitř! - Nemáme moc času.
- Tish, je tu nějaký východ? - Jeden je v rohu, ale bude zamčený. - Martho!
Nastavení 54. Dělej.
Poslouchejte mě!
Jste ve vážném nebezpečí. Musíte odsud odejít, hned!
Nebuďte směšný. Největší nebezpečí tady je zakuckat se olivou.
Mami, zpátky!
Tady! Tudy! Všichni, po schodech, hned! Pospěšte!
Ne! Nech ji být!
Lazare!
Nechte je být!
- Martho. - No tak, zůstaňte se mnou.
Jaký to má smysl? Nedokážete to kontrolovat. Mutace je příliš silná.
Zabít ty lidi vám nepomůže. Jste blázen.
Domýšlivý starý muž, který si myslel, že může popřít přírodu.
Ale příroda mu to vrátila, že?
Jste jen vtip, Lazare!
Poznámka pod čarou v dějinách neúspěchů.
- Co ten Doktor dělá? - Zkouší nám získat čas. Leo, podívej se na mě. Zaostři na mě. Ukaž mi oči.
Má otřes mozku. Mami, musíš mu pomoct dolů.
Tohle zmírní otok.
Běžte, budu hned za vámi.
Tish, pohyb! Musíme odsud vypadnout.
To není k ničemu, Doktore.
Nemůžete mě zastavit.
Je to ta samá arogance, jako když jste přísahal, že s vaším přístrojem není nic v nepořádku.
Je to vaše vlastní arogance. Nemůžete stát v cestě pokroku.
Požírání nevinných lidí říkáte pokrok?
Máte zvrácené ideály!
Je to nezbytná oběť!
To vám nepřísluší rozhodnout.
Jsme v pasti! Musí tu být manuální ovladač. Kde je bezpečnostní pult? Tish?
Támhle.
Kukuč!
Ach. Ahoj!
Musím se vrátit.
- To nemůžeš! Vidělas, co to udělalo. Zabije tě to! - To je mi jedno. Musím jít.
To ten Doktor, že?
To se ti stalo. Proto jsi se změnila.
Získal nám čas, Martho.
- Čas, aby ses dostala ven i ty. - Neopustím ho.
Martho!
Ještě trochu schovávané, Doktore?
To jste mě zklamal.
- Proč nevylezete a nepostavíte se mi tváří v tvář? - Koukal jste se někdy teď do zrcadla?
Proč bych ten ksicht měl chtít vidět, hm?
- Co tu děláš? - Napadlo mě, že tohle budeš potřebovat. - Jak jsi mě... ?
- Slyšela jsem výbuch. - Vyhodil jsem Lazara do vzduchu. - Zabil jsi ho?
Spíš bych řekl, že jsem ho naštval.
Bude v pořádku.
Ona a Doktor na sebe dají pozor.
Obrátila se k nám zády,
a šla tam dovnitř k tý věci.
Kvůli němu.
To ale musí být chlap.
Možná ho miluje.
Zrovna ho potkala.
- Vaše dcera je stále tam, s tím Doktorem? - Vy ho znáte?
Je nebezpečný.
Jsou věci, které byste měla vědět.
Jaké věci?
Co teď? Zrovna jsme si oběhli kolečko.
Nemůžeme ho vést ven. Běž dovnitř!
Schováváme se?
Ne, ví že jsme tu, ale tohle je jeho mistrovské dílo.
Vsadím se, že ho nezničí. Ani, aby nás dostal.
- Ale jsme tu v pasti. - Jo, to je trochu problém.
- Myslíš tím, že nemáš plán? - Ale jo. Plán byl dostat se sem dovnitř.
- Potom co? - Vymyslet další plán.
No, nebudu na tebe spěchat.
- Hej! - Promiň, promiň, promiň.
- A! Tady to je! - Co s tím hodláš dělat?
Improvizovat.
Pořád nechápu, kde se ta věc vzala? Je to mimozemšťan?
Ne. Tentokrát to má lidský původ.
Lidský? Jak to může být lidský?
Nejspíš latentní geny v Lazarově DNA. Probudilo je to.
- Teď, jak to vypadá, se staly dominantními. - Takže návrat v evoluci?
Možnost, kterou evoluce zavrhla před miliony let. Ale potencionálně tu stále ještě je,
- schovaná ve vašich genech, zapomenuta a Lazarus ji omylem spustil. - Jako Pandořina skřínka.
Přesně. Mimochodem, hezký boty.
- Doktore, co se to děje? - Zapnul přístroj.
- To není dobrý, že? - Doufal jsem, že mu to potrvá dýl.
- Nechci na tebe spěchat, ale... - Vím, vím. Už to skoro mám. - No a co to děláš?
- Nastavuju kabinu, aby energii odrážela místo přijímala? - Zabije ho to?
Když se změní, je třikrát větší, buňky se ztrojnásobí a oslabí.
- Skončíme jako on! - Už jenom jeden...
Myslela jsem, že nás to rozmixuje.
Prosté obrácení polarity by mi nemělo trvat tak dlouho.
Musím být trochu ze cviku.
Zdá se tak...
lidský.
Je to skoro žalostné.
Eliot to také chápal. Takhle končí svět,
ne výbuchem, ale zklamáním.
Tady je! A je v pořádku!
Paní Jonesová! Ještě jsme si nedopovídali.
- Držte se dál od mé dcery. - Mami, co to děláš?
Vždycky ty matky! Pokaždý!
Je nebezpečný. Řekli mi o něm.
O čem to mluvíš?
- Podívej se kolem. Nic než smrt a zkáza. - To není jeho vina.
Zachránil nás. Všechny!
A byla to Tish, kdo nás všechny pozval.
Takže, čistě technicky, je to její vina.
Nech ho být.
Martho?
Ne i ty!
Promiň.
Lazarus vstal z mrtvých.
- Měl jsem to vědět. - Kam šel?
Tam.
Ten kostel. Katedrála.
Je to southwarkská katedrála.
Řekl mi to.
- Myslíš, že je tam? - Kam bys šla, kdybys hledala azyl?
Už jsem tu byl.
Je to dávno.
Tenkrát jsem myslel, že tu zemřu.
Vlastně, byl jsem si tím jistý.
Seděl jsem tu...
jenom dítě.
- A zvenku se ozývaly letouny a bomby. - Bombardování Londýna.
- Četl jste o tom? - Byl jsem tam.
Na to jste moc mladý.
Stejně jako vy.
Ráno, když uhasili ohně,
jsem byl stále naživu.
A přísahal jsem, že už takhle nikdy nebudu čelit smrti.
Tak bezbranně.
Ozbrojím se, budu bojovat.
Porazím ji.
- To jste se dnes pokusil udělat? - To jsem dnes udělal.
- A co ti lidé, kteří zemřeli? - Byli bezvýznamní.
Já změnil chod historie.
To mohl i kterýkoli z nich. Myslíte, že dějiny tvoří rovnice?
Čelit smrti je součástí toho být člověk.
- To nemůžete změnit. - Ne, Doktore.
Vyhýbat se smrti, to znamená být člověk.
Je to náš nejsilnější pud, držet se života zuby nehty.
Jen dělám, o co se snažil každý přede mnou.
Jen jsem byl úspěšnější.
Podívejte se na sebe. Mutujete.
- Nemáte nad tím kontrolu. A tomu říkáte úspěch? - Tomu říkám pokrok.
Jsem víc, nežli jsem kdy byl.
Víc, než jen obyčejný člověk.
Nic jako obyčejný člověk neexistuje.
Každou chvíli se změní.
- Vím. - Kdybych ho dostal nahoru do věže, tak bych měl nápad. - Tam nahoru?
Jste tak sentimentální, Doktore.
Možná, že jste starší, než vypadáte.
Jsem dost starý, abych věděl, že delší život neznamená lepší.
Nakonec vás začne unavovat.
Máte už dost útrap.
Máte dost ztráty každého, na kom vám záleží.
Máte dost dívání se, jak se vše... mění v prach.
Pokud žijete dost dlouho, Lazare,
jediné, co zbyde, je jistota, že skončíte sám.
To je cena, kterou rád zaplatím.
Je?
Brzy se budu krmit.
To nedovolím.
- Zatím jste nebyl schopen mě zastavit! - Nechte ho, Lazare.
Je starý a zahořklý.
- Myslela bych, že máte radši mladší masíčko? - Martho, ne!
- Co to děláš? - Snažím se tě dostat z průšvihu. - Doktore! Ta věž!
Slyšelas to?
- Už se změnil. Pohyb. Musíme ho dostat nahoru.
Kde jsou?
Martho?!
- Doktore! - Doveďte ho až úplně nahoru do věže! Slyšíš mě?
- Úplně nahoru? - Martho? - A potom co?
Martho, dělej!
Hypersonické zvukové vlny. Nápadité.
Není tu kam jít, jsme v pasti.
- Řekl, že ho sem máme dovést. - Takže tu nejsme v pasti, jsme návnada. - Ví, co dělá.
- Musíme mu věřit. - Dámy!
Zůstaň za mnou.
- Jestli mě dostane, uteč. Miř ke schodům. Měla bys mít dost času. - Ale... - Prostě to udělej, Tish.
Doufám, že je tu dobrá akustika.
Martho!
Jdi od ní!
Musíme to dostat na jedenáctku.
Mám tě! Vydrž!
Martho!
Jsem v pohodě!
Obě jsme!
- Díky. - Měla bys poděkovat tomu svému Doktorovi.
Říkala jsem, že něco vymyslí.
- Ale bylo to trochu o chlup, že! - To je s ním vždycky. Je to tak zábavnější.
Kdo je?
Je...
Je Doktor.
Nevěděla jsem, že umíš hrát.
No, když se poflakuješ s Beethovenem, pár věcí pochytíš.
Hlavně jak hrát nahlas.
Promiň?
Zase něco, co se tak nějak vyvrbilo, že?
Začínám v tom vidět vzorec. Měl bys být v budoucnu opatrnější.
A v minulosti. A všech ostatních časových dobách taky.
- Ale byla to zábava, ne? - Jo.
Tak co bys řekla dalšímu výletu?
- Ne. Promiň. - Co tím myslíš? Myslel jsem, že se ti to líbilo?
To jo, ale nemůžu takhle pokračovat.
- Další výlet. To není fér. - O čem to mluvíš?
Nechci být jenom pasažér, někdo, kohos vzal sebou za odměnu.
Jestli mě tak totiž bereš, tak potom radši zůstanu tady.
Dobře, tedy. Jestli to tak chceš.
Dobře. No, už jsme se dneska rozloučili.
Takže asi nejlepší bude, když půjdeš.
Co je?
- Co? - Řekl jsem dobře. - Promiň?
Dobře!
Díky! Díky!
No, nikdy jsi nebyla opravdu jenom pasažér, ne?
Ahoj, nejsem tu, nechte mi vzkaz.
Martho? Tady máma.
Prosím, zavolej mi.
Prosím tě, vím, co je ten Doktor opravdu zač.
Vím, že je nebezpečný. Skončíš mrtvá.
Prosím, věř mi, mám tu informaci od samotného Harolda Saxona!
Nejsi v bezpečí!
Potřebujeme Pána času.
- Martho, věříš mi, že? - Samozřejmě. - Protože teď je to vše na tobě.
- Tentokrát to tak myslím! - O tom mi povídejte!
Vše se to odehrávalo v budoucnosti.
- Pomáhej mu Bůh. - Doktore, co budeme dělat?
- Nedívejte se pryč a ne... - Utíkejte!
- Doktore! - Co pro něj přesně děláš? Proč tě potřebuje?
- Martho! - Líbal mě někdo?
Je jako oheň a led.
A vášeň. Je jako noc,
a bouře v srdci slunce.
Překlad: Lyta Korekce: meyla