K zemi!
- Viděli tě? - Nevím.
- Měla jsem trochu naspěch. - Je to důležité, tak viděli tě?
Ne, neviděli.
- Sledují nás. - Vždyť máš stroj času.
Ukradená technologie. Mají ovladač Víru časových agentů.
Kam se jen hnem, tam nás najdou. I přes celý vesmír.
Pokud tedy... musím to udělat.
Martho, věříš mi, že ano? Všechno teď závisí na tobě.
Cože? Co mám dělat?
Vezmi si ty hodinky. Záleží na nich můj život. Ty hodinky...
Vstupte.
- Promiňte, pane Smithi... - To je v pořádku, pojď dál.
Byl jsem...
To nic, promiň.
Občas mívám takové podivuhodné sny.
- O čem, pane? - Sním, že jsem...
dobrodruh,
odvážlivec, blázen dokonce.
Říkají mi Doktor.
Minulou noc se mi zdálo...
že jsi tam i ty.
Jako moje... společnice.
Učitel a služka? To nejde.
Však jsem byl mužem z jiného světa.
Tak to nemůže být pravda, nic takového přeci není.
A tohle, ty hodinky. Byly...
Zvláštní, jak sny mizí. Vzpomínám si však na jednu věc...
Odehrávalo se to v budoucnosti, léta páně 2007.
S tím vám mohu pomoci. Podívejte na dnešní noviny.
Je pondělí 10. října 1913 a vy jste obyčejný člověk.
- Člověk jako všichni ostatní. - Ano, to jsem já.
Obyčejný člověk.
Překlad: Indy a Lyta Korekce: meyla
Doctor Who
Lidská povaha
Dobré ráno, pane.
Řediteli.
...vykročili kupředu bez zábran.
Francouzi neměli se svými dvěma bataliony naději.
Záložní jednotka byla odpovědna ochranou Napoleona.
Do večera je však postupující spojenecké jednotky donutily ustoupit.
Dobré ráno, pane.
Ano, jistě.
Snílek s hlavou v oblacích.
Netuším, proč jsi k němu tak milá.
- Je na mě milý. Každý se tak nechová k... - Londýňance. - Přesně. Starý dobrý Londýn.
Tak vy dvě. Nikdo vás neplatí za tlachání.
Buďte profesionální.
- Pane, ano, pane. - Ty. Jak se jmenuješ? - Martha, pane. Martha Jonesová.
Řekni mi, jak s takovýma rukama poznáš, co je a co není čisté?
Velmi vtipné, pane.
- Opatrně, neodmlouvej. - Jednou skončí s kýblem na hlavě.
Jen si to představ.
Kluci jako on budou vést tuhle zemi.
1913.
Možná taky ne.
Dobré ráno, pane Smithi.
Ou, a je to tu.
- Pomůžu vám. - Ne, už to mám.
Co teď s tím?
Můžete to podržet?
Tak a nic se nestalo.
Copak je Jenkinsovi?
Jen nachlazení. Postrádá svou matku.
Dnes dostal dopis, tak už je zase čiperný.
- Zdá se, že mám vaše knihy. - Á, no vidíte, hned si je...
Tak já vám vezmu polovinu.
- Skvělý nápad. Dělba práce. - Jsme docela tým. - Přesně tak.
- Berete ty knihy na nějaké konkrétní místo? - Ano.
Tudy.
Vrchní sestro, vůbec ty kluky nešetřete. Víte, jací jsou.
Klidně mi v soukromí můžete říkat sestro Redfernová.
Vrchní sestro zní tak... vrchnostně.
-Takže, sestro Redfernová. - Ač se známe jen dva měsíce,
- můžete mi říkat Joan. - Joan, samozřejmě.
- Vy jste John, že ano? - Ano, ano.
Všiml jste si Johne, výroční bál vesnice.
Nic formálního, jen zábava. Půjdete tam?
Ani jsem nad tím nepřemýšlel.
Už jsem netančila celé věky. Nikdo mě totiž nepozval.
Takže bych asi měl... Tedy chci říct...
Nemyslel jsem že bys... Tedy určitě. Tedy...
Tedy já bych... Však víte... vlastně...
Moc rád bych...
Schody. Za vámi.
Kuš. Ani malí kluci tak nekňučí.
- Ale to bolí. - Je v pořádku?
Promiň, Martho, ale nesluší se, abys vešla do pokoje pána bez zaklepání.
Pardon, jasně.
Takže je v pořádku?
Slyšela jsem, že jste spadl ze schodů.
- Jen menší náraz. - Nemá otřes mozku?
Nemá a mohu tě ujistit, že o tom vím víc než ty.
Omlouvám se, já jen...
trochu tu poklidím.
Právě jsem říkal sestře, vrchní sestře, o svých snech.
Jsou to neuvěřitelné příběhy.
Stále si představuji, že jsem někdo jiný a schovávám se...
Schováváte? Jakým způsobem?
Sním o tom skoro každou noc.
- To bude znít hloupě. - Řekněte mi to.
Často sním o tom, že mám dvě srdce.
Tak to mohu snadno ověřit.
Diagnóza jest:
jen jediné srdce.
Některé ty sny jsem si zapsal jako příběhy...
- Ale to by vás asi nezajímalo. - Ale zajímalo, velmi.
To jsem vlastně nikomu...
...nikdy neukázal.
Deník neskutečných věcí.
Podívejme se na ty tvory, taková fantazie!
Je to takový můj koníček.
To je úžasné. Máte docela vkus pro pěkné dívky.
Ta je jenom fiktivní, říkám jí Rose.
Později, zdá se, zmizí.
Ano, a tohle je budka.
Modrá budka, ta je tam pokaždé.
Něco jako kouzelný koberec.
Ta budka mě přenáší na daleká místa.
Něco jako brána?
Říkám si, jak kouzelné by to asi bylo, kdyby ty příběhy byly reálné.
Kdyby tak...
Je to však jen sen.
Madam!
Ta kniha.
Budu na ni opatrná. Řekl, že si ji mohu přečíst.
Ale jsou to hlouposti.
Jen příběhy.
Co je zač, Martho? Stále je jak duchem mimo.
Jako by se stále chtěl k něčemu vrátit. Jen neví k čemu.
- To je prostě on. - Ty jsi přijela s ním, našel ti práci.
Pracovala jsem pro rodinu, tak trochu mě zdědil.
Byla bych, být tebou, opatrná.
Občas jsi až příliš osobní. Pamatuj své místo.
Ano, madam.
Á, Latimer.
Překlad latiny. Zatracenej Catullus, do rána ať to máš hotové.
A bez chyb, mým nejlepším rukopisem.
Poslechni, táta byl povýšen!
To znamená víc peněz, mohl bych na lepší školu.
To vám přeji, pane.
Můj otec sloužil v Johannesburgu. Říkal, že je to nádherná zem.
- O čem to meleš? - O Africe. - Ty mi čteš dopisy?
- Cože? - O Africe jsem se nezmínil.
Teď jsem si to sám přečetl.
Jak si to věděl? Šmíruješ mě?
Jen jsem hádal.
Co je to za pitomost?
Umím hádat, to je vše.
Debile.
Občas uhodnu věci.
Jen malé, nevýznamné věci.
Nemohu si pomoci.
Je to nějaký druh štěstí.
- Kašli na toho spratka. Kdo si dá pivko? - Ty máš pivo?
Ne, ale Baxter zašil pár lahví v Blackdown Woods. Tak na co čekáme?
Nejdřív si ale ověř, že je kvestor v hospodě. Aby tě nechytil.
- Láhev pro každýho, jo? - Pro lůzu nic.
A dělej Bainesi, jsem vyprahlej.
Vždyť tu mrzne.
- Proč nemůžeme pít uvnitř? - Nebuď směšná.
Všimni si těch pohledů. Taky mám ráda sufražetky. Ale ty jsou v Londýně a ten je na míle daleko.
Nechce se ti někdy křičet? Dát jim, co proto?
- U vás jsou jiné poměry, že? - To jo. Ještě, že tu nezůstanu.
To pořád říkáš.
Jen počkej. Ještě měsíc a budu volná jako pták.
- Kéž bys mohla jít také. Líbilo by se ti to. - Kam půjdeš?
Kamkoli. Představ si, že můžeš jít až ke hvězdám.
Vůbec neříkáš nesmysly...
Přesně tam půjdu. Na nebe a dál...
Viděla jsi to?
- Viděla co? - Tak viděla?
Přímo nahoře, jen na vteřinu.
Martho, nic tam není.
Vrchní sestro, jste v pořádku?
Viděli jste to? Něco je v lesích.
- To světlo... - Vše v pořádku, dámy?
Není již příliš zima a pozdě?
Tam! Podívejte se na oblohu!
To je krása!
A je pryč.
Běžně známý jako meteorit.
Jen kusy kamení padajícího na zem.
- Spadlo to do lesa. - Nene.
Vypadalo to blízko, ale je to míle daleko.
Nezbyde nic, než popel.
Raději vás doprovodím do školy.
- Dámy? - Ne, to je v pořádku. - Tak tedy dobrou noc.
Jenny, kam mělo to světlo namířeno?
Asi na Cooperovo pole.
Nemůžeš tam jen tak běžet.
Je tma, zlomíš si nohu.
Povídám haló?
To je nějaké letadlo?
Jste v pohodě, lidi?
Cože?
To není možné.
To jsou nějaké dveře.
Haló?
Je tam někdo?
A jsme tu.
Nic tu není, říkala jsem to.
Tohle je Cooperovo pole?
Kam až dohlédneš. Žádná padající hvězda.
Jsem zmrzlá na kost, pojďme.
Jak řekl pan Smith, není tu nic k vidění.
Já tomu nerozumím. Kdo jste?
My jsme Rodina.
Ale mnohem důležitější jest, kdo jsi ty, věcičko?
Jmenuji se Baines. Jeremy Baines.
- Můžu, prosím, jít? - Je mi to strašně líto, Bainesi, Jeremy Bainesi.
Ale nemyslím, že bys kdy mohl odejít.
Ale kdo jste vy?
- Proč vás nemohu vidět? - Proč bys nás chtěl vidět?
Abych věděl, jak vypadáte.
Ale, na to je snadná odpověď.
Protože brzy budeme vypadat tak povědomě.
Kde je? Slíbí pivo a pak zmizí do noci.
Tady je, pusť ho dál.
Bainesi, ty pitomče! Myslel jsem, že tě chytili.
Tak dobrá. Kde je, člověče? Kde máš to posvátné pivo?
Žádný pivo tam nebylo. Bylo pryč.
Sakra a já čekal!
Docela ubohý, Bainesi, musím říct.
Co se děje? Chytils rýmu?
Ano, to jsem musel. Byla zima.
Velká zima.
Tak to tu neroznášej, tvý bacily nemám zapotřebí.
Měli bychom se vyspat.
No tak, kamarádi. Možná zítra. Myslím, že Jackson má schovaný pivo v pavilónu.
Ahoj.
Mluvím se strojem.
K zemi!
Sledují nás!
Kam se jen hnem, tam nás najdou.
I přes celý vesmír. Nikdy nepřestanou.
- Věříš mi, že? - Samozřejmě, že ano. - Protože teď je to na tobě.
Martho, tyhle hodinky jsou já.
Dobře, v pořádku. Chápu. Ne, počkej.
Jsem úplně ztracená.
Tahle stvoření jsou lovci. Dokáží vyčmuchat kohokoli.
A jako Pán času jsem jedinečný. Mohou mě vystopovat.
A dobré zprávy jsou?
Můžou mě vycítit, ale neviděli mě. A jejich životy se chýlí ke konci.
Takže se schováme. Počkáme, až umřou.
Ale můžou nás vystopovat.
Proto to musím udělat.
Musím přestat být Pánem času.
Musím se stát člověkem.
Nikdy bych nemyslel, že to použiju. Ale tolikrát jsem o tom uvažoval.
Co to dělá?
Chameleoní obvod.
Přepisuje biologii. Změní každou buňku, kterou mám v těle.
Nastavil jsem to na člověka.
TARDIS pro mě vymyslí životní příběh,
najde místo a integruje mě. Nemůže to ale udělat pro tebe, tak improvizuj.
Budu mít zbytky vědomí, abych tě nechal u sebe.
Jestli to přepíše každou buňku v tvém těle, nebude to bolet?
Ale ano.
Bolí to.
Funguje to?
Martho!
Tady je seznam pokynů, až budu člověk.
Za prvé, nenech mě nikomu ublížit. To nechceme, však víš.
Za druhé, neměj strach o TARDIS, dal jsem ji do pohotovostního režimu.
Prostě jí jen schovej. Za čtvrté.
Ne, počkej minutku. Za třetí. Nesmíme se zaplést do velkých událostí historie.
Za čtvrté, ty.
Nenech mě tě opustit. A za páté...
Ale byl tu meteorit, tak co mám teda dělat?
A za dvacáté třetí.
Kdyby se cokoli stalo, kdyby nás našli, Martho, potom víš, co dělat. Otevřít ty hodinky.
Vše, co jsem, je tam v bezpečí.
Dal jsem na to filtr vnímání, mé lidské já to nebude vědět. Pro něj jsou to jen hodinky.
Ale neotvírej je, pokud nemusíš.
Protože jak budou otevřené, Rodina mě bude moct najít.
Je to vše na tobě, Martho.
Tvoje volba.
Jo a děkuji ti.
Přála bych si, aby ses vrátil.
- Řekl jste mi, abych si přišel pro tu knihu, pane. - Hodný chlapec, ano.
Definitivní význam opevnění od Aitchinsona Price.
Kam jsem ji jen dal?
Chtěl jsem s tebou mluvit. Tvé známky nejsou dost dobré.
Jsem mezi nejlepšími deseti ve třídě.
Abych řekl pravdu, Timothy, tak bys měl být první.
Jsi chytrý kluk, ale jako bys to skrýval. Kde je ta knížka?
Vím proč. Držíš se zpátky, aby ses vyhnul šikaně od spolužáků.
- Ale nikdo by se neměl skrývat, nemyslíš? - Ano, pane.
Jestli jsi chytrý, buď na to hrdý. Používej to!
Pán času.
Tajemství leží uvnitř. Jsem uvězněn.
Jsem chycen uvnitř chladného kovu a temnoty.
Ale čekám. Pořád čekám.
Fascinující detaily o hradbách. Jsi v pořádku?
Ano, pane. V pořádku, pane.
Dobře, tedy. Skvěle.
A pamatuj, používej mozek.
Moc Pána času.
- Nevypadáš ve své kůži. Není ti nic? - Ne, pane. Děkuji, pane.
Nejsi sám. Drž mě v úkrytu.
A v nekonečném letu, shořím v tom světlu...
Tak si pospěš.
Pospěš si, Jenkinsi.
Je tu stopa, ale nějak rozptýlená.
Pachová stopa je zmatená.
Nicméně, měli bychom se ozbrojit.
Aktivujte vojáky.
Tohle je můj majetek!
Jste bez povolení na mém pozemku! Kdo je tam?
To je jeden z vás pitomců z tý školy, co?
No tak, buď... No, jaks tohle udělal?
Ne! Ne! Pomoc!
Pomoc!
Soustřeďte se!
Hutchinsone, výborná práce...
Zastavte palbu!
- Dobrý den, řediteli. - Vaše skupina je dnes ve skvělé formě.
S dovolením, řediteli, mohlo by to být lepší.
- Latimer to schválně fláká. - Dělám, co mohu.
Musíš dělat víc, než co můžeš. Tyhle terče jsou domorodci na tmavém kontinentu.
To je ten problém, pane.
Oni mají jen oštěpy.
Latimer se rozhodl nás přesvědčit o naší amorálnosti.
Doufám, Latimere, že jednoho dne přijde řádná válka,
ve které prokážeš své schopnosti. Teď pokračujte v palbě.
Minuta po celé.
Je to teď.
Hutchinsone, je čas. Je to teď.
Stopa! Okamžitá akce!
Neříkal jsem to, pane? Ten kluk je k ničemu.
- S povolením bych mu dal výprask. - Je to vaše třída, pane Smithi. - Povolení uděleno.
Pojď se mnou, křupane.
Děje se něco, Bainesi?
Myslel jsem...
Ne, pane. Nic, pane.
Pokračujte, pane Smithi.
Pembertone, Smythe, Wicksi!
Zaujměte pozice! Á!
Sestra Redfernová.
- Brzy vám vrátím váš deník. - Ne, to nemusíte.
Omluvte mě, pane Smithi.
Myslela jsem na den, kdy byl zastřelen můj manžel.
Jmenoval se Oliver. Zemřel v bitvě u Spion Kop.
Byli jsme do sebe zamilovaní od dětství.
A, pochopte, byla jsem tak strašně dlouho rozhněvaná na armádu.
Pořád jste.
A najednou jsem ve škole a dívám se, jak se chlapci učí zabíjet.
- Není pro ně snad disciplína dobrá? - Ale musí to být zrovna vojenská disciplína?
- Jestli bude další válka, tihle hoši to neshledají tak zábavným. - No, ve Velké Británii je mír.
V jedné z vašich povídek jste napsal o příštím roce.
- 1914. - To byl jen sen.
Všechny ty představy bláta a ostnatých drátu.
Vyprávěl jste o stínu,
stínu dopadajícím na celý svět.
Potom bychom měli být vděční, že to není pravda.
Přiznávám, že lidstvo si nepotřebuje něco dokazovat válkou a krveprolitím.
Každodenní život může dokázat naši statečnost a čest. Doufejme, že odteď tato... tato...
tato země najde svých hrdinů i na menší místech.
V těch úplně...
nejobyčejnějších...
skutcích.
Jste v pořádku?
Štěstí.
To bylo štěstí?
Sestro Redfernová, mohu vás na dnešní večer pozvat na vesnickou tancovačku?
- Jako svého hosta. - Vy jste neobyčejný muž.
Á, už je mi to jasné!
Doktor je kým chcete být, tím, kdo dokáže neuvěřitelné věci s kriketovým míčkem.
No, objevil jsem v sobě talent, pravdou jest.
- Ale Doktor docela kouká po slečnách. - Ten ďábel! - Dívka v každém krbu...
Ale teď musím protestovat, Joan. No jsem sotva já.
Říká muž, který mě pozval na tancovačku.
Ten strašák je celý nakřivo.
- Vždycky umělec. Kde jste se naučil kreslit? - Na Gallifrey. - To je v Irsku?
- Jo. Musí být. - Ale nejste Ir?
Ne, to vůbec. Můj otec, Sidney, byl hodinář z Nottinghamu.
A má matka, Verity, byla...
Ehm, vlastně, byla sestra.
- Ach, my jsme tak skvělé manželky. - Opravdu? Správně.
Ano!
No, dokonáno jest!
- Co myslíte? - Mistrovské dílo. - Dnes mám spoustu schopností.
Můžu to vidět?
Ach, svatá dobroto.
To opravdu vypadám takhle?
Jste si jistý, že já nejsem tenhle?
Určitě je to tahle stránka. Líbí se vám to?
- Nakreslil jste mě příliš krásnou. - Ale já vás takovou vidím.
Vdovy nemají být krásné. Svět by byl radši, kdybychom přestaly.
Je to fér?
Když přestaneme?
Není to vůbec fér.
Já jsem nikdy...
Martho! Co jsem ti říkal o vstupu bez klepání!
Tohle na seznamu nebylo!
Za čtvrté, ty.
Nenech mě tě opustit.
To je k ničemu!
Co to, cos mi neřekl? O ženských?
Ale, ne, tebe to ani nenapadlo!
Co mám sakra dělat?
Děkuji ti.
Musels to udělat, že?
Zamilovat se do člověka.
A ne do mě.
Temnota přichází. Schovej mě před prázdným a falešným mužem.
Poslední Pán času. Poslední z moudré a prastaré rasy.
Tváře těch lidí...
Co je to za hru, blbečci? Málem jsem si srazila vaz.
No, kdo jste?
Saule, to ty?
Nerozumím tomu.
Jste pan Clark, že?
Co jsem provedla?
Vůbec nic.
Vlastně,
jsi přesně to, co potřebujeme, děvče.
Pracuje ve škole.
Cokoli se děje, zdá se to být spojené s tím místem.
Stopy jsou slabé, ale všechny vedou tam.
Vy jste Baines, že?
Tohle není moc zábavné, pane.
Přestaň mluvit, ustaň v tom a upusť od toho, hodná holka.
Matka má umírá po tom tě poznat.
A tady je.
Přestaňte si ze mě tropit žerty, pane. Ne!
Matka má jen potřebuje schránku.
Procházíme schránkami tak rychle.
Tvá odpovídá perfektně,
sic je trochu ponurá.
Matko má,
pohlť jí.
Vypadáte báječně!
Raději mě varujte předem - umíte vůbec tančit?
Ehm, nejsem si jist.
Tak to je překvapení.
- Jste si vůbec něčím jist? - Ano.
Ano.
Pojď, podívej, co mám.
Pan Pool nechtěl odpolední svačinu, je tu dost pro nás obě.
Co tam tak stojíš?
Jsi v pořádku?
Asi jsem chytila rýmu.
Pořád na ně musím myslet, ale nevím, co dělat.
- Na koho? - Pana Smithe a vrchní sestru.
- Nemůže to vydržet. Za pár týdnů totiž odjíždí. - Proč?
- Jeho smlouva vyprší a ona bude mít zlomené srdce. - Odjíždí kam?
Na různá místa.
- Chtěla bych ti to říct, ale je to složité. - Jak?
Nemůžu.
Zní to tak zajímavě.
Řekni mi to. Řekni mi to hned.
- Dala by sis trochu čaje? - Ano, díky.
Mohla bych do konvice přidat trochu omáčky a nějaké skopové.
Nebo sardinky s džemem, co říkáš?
- To zní skvěle. - Dobře.
Vydrž chvilku.
- Našli nás! - Tohle je směšné. - Varoval jsem tě!
Našli nás a viděla jsem je, vypadají jako lidi, jako my!
Musíš otevřít hodinky.
Kde jsou?
Proboha, kam se poděly?
- O čem to plácáš? - Hodinky, měls kapesní hodinky, tady.
- To si nepamatuju. - A co je vám vůbec do toho?
Ale potřebujeme je!
Doktore, schováváme se před mimozemšťany a dostali Jenny.
Posedli ji nebo zkopírovali nebo co!
- Musíš mi říct, kde jsou ty hodinky! - Aha, už chápu.
Kulturní rozdíly.
Musíš být tak zmatená.
Martho, tohle je to, čemu říkáme příběh.
Ale, ty totální...
Tohle nejsi ty. Tohle je 1913!
Dobře. Je rok 1913.
Je mi to líto, opravdu líto, ale musím tě z toho prostě probrat.
- Martho! - Prober se. Jdeš se mnou do TARDIS.
Jak se opovažuješ? Nepůjdu nikam s potrhlou služkou.
Martho, máš výpověď. Okamžitě opustíš tento areál. Padej.
Ta drzost! Ta neskonalá opovážlivost!
- Jestli já jsem fantasmagorik, tak co ona? - Legrační je, že jste opravdu měl hodinky.
Přímo tady, nevzpomínáte si?
Ach, promiň.
Promiň.
Martho?!
Teď ne, Time, mám práci!
Pane Smithi?
Nikdo není doma.
Ta služka něco skrývala.
Tajemství o tomhle panu Smithovi.
Oba jsme ho očichali. Je to prostý a obyčejný člověk.
Možná něco ví. Kde je?
- Je do vás zamilovaná. Jste nebezpečný. - Vzala jste mě za ruku na veřejnosti. - Mám strach.
Nemáte penci pro veterány z Crimei, pane?
Ano, samozřejmě. Tady máte.
Dámy a pánové, prosím, vyzvěte své partnery k valčíku.
Umíte tančit!
Jsem tím sám překvapen!
Omlouvám se!
Myslím, že toto by mohlo pomoct.
To to zjednodušuje, Synu můj, protože Dcera má už tam jest.
Jsme pozváni na bál.
Ale. Myslím, že pro vás je vchod pro služebnictvo.
Jo, tak mysli znova, kámo.
Prosím, ne. Už ne.
Je jiný, než jakýkoli muž, kterého jste kdy potkala, je to tak?
- Ano. - A občas mluví o zvláštních místech a lidech, o kterých jste nikdy neslyšela.
Ale jde to dál, než to.
Občas se mu podíváte do očí, a víte, prostě víte, že je tam něco víc, než jen to, co vidíte.
Něco skrytého.
Něco hluboko v očích, něco skrytého. V temnotě.
Nevím, co tím myslíte.
Ale ano, víte.
Nechci být hrubá, ale hrozné je, že vůbec nezáleží, co si myslíte.
Ale jste milá a máte štěstí.
A tak se chci omluvit za to, co teď udělám.
Ale, už opravdu, Martho.
Tohle se začíná vymykat kontrole. Musím trvat na tom, abys odešla.
Víš, co to je?
Pojmenuj to.
Dělej. Pojmenuj to.
Johne, co je to za hloupou věc. Johne?
Nejsi John Smith.
Jmenuješ se Doktor.
Ten muž v deníku je skutečný.
Jsi to ty.
Dobrý večer. Nedarujete penci, pane?
Nedaruju to tobě.
Budete zticha! Vy všichni!
Povídám ticho!
Pane Clarku, co se děje?
Pane Smithi, zapomeňte, co jsem povídala. Nic neříkejte.
Žádali jsme ticho!
Tak a teď.
Máme pár otázek na pana Smithe.
Ne, je to ještě lepší.
Ten učitel. Je to Doktor!
- Slyšela jsem je mluvit. - Vzals na sebe lidskou podobu.
Narodil jsem se jako člověk, jako ty, Bainesi.
A Jenny, a vy, pane Clarku.
Co se to děje? Tohle je šílené.
Oo, a taky lidský mozek! Jednoduchý, tupý a nabubřelý.
Ale tak je nám k ničemu.
Potřebujeme Pána času.
To se udělá snadno.
- Proměň se. - Nevím, co tím myslíte. - Proměň se.
Já opravdu nevím...
- Necháš mě! - Je to tvoje kamarádka.
- Neděsí tě to dost na to, aby ses proměnil? - Nevím, co tím myslíte!
Počkat! Ta služka mi řekla o Smithovi a té vrchní sestře.
- Ta ženská, támhle. - No tak to pojď sem!
Líbilo se ti to, Doktore, být člověk?
Naučilo tě to úžasné věci? Jsi lepší, bohatší, moudřejší?
Tak se podívejme, co řekneš na tohle.
Kterou z nich máme zabít?
Služku nebo sestru?
Tvou přítelkyni...
Nebo tvou milenku...
Je to na tobě.
Pokračování příště...
Překlad: Indy a Lyta Korekce: meyla http://indy.sg1.cz
Jsme Rodina krve.
- Zachraň nás. - Já nejsem Doktor.
Je jako noc, jako bouře v srdci slunce. Je starodávný a věčný.
Září uprostřed času a může spatřit proměny vesmíru.