- K zemi! Sledují nás!
A ta dobrá zpráva je? Jejich životy se chýlí ke konci, počkáme, až umřou. Musím přestat být Pánem Času a stát se člověkem.
Chameleoní oblouk. Přepíše mou biologii.
Deník nemožných věcí, taková představivost.
- Je to takový můj koníček. - Je jiný, než jakýkoli muž, kterého jste kdy potkala, je to tak?
- Ano. - Musel ses zamilovat do člověka a ne do mě.
Jestli nás najdou, Martho, otevři hodinky.
Občas něco uhodnu a ukáže se, že je to pravda.
Našli nás.
- Proboha, kde jsou ty hodinky? - Co to plácáš?
Tohle nejsi ty, tohle je 1913.
Proměň se!
Potřebujeme Pána času.
Kterou z nich máme zabít?
Neděsí tě to dost na to, aby ses proměnil?
Tvou přítelkyni nebo milenku?
Překlad: Lyta Korekce: meyla
Doctor Who
Rodina krve
Rozhodněte se, pane Smithi.
Možná, když se zlomí jeho lidské srdce, objeví se Pán času.
Pán času.
Dobrá!
- Ani hnout nebo střelím. - Ta služka je plná ohně.
A ty taky sklapni!
Opatrně, Synu můj.
- Je to vše pro tebe, abys mohl žít navždy. - Zastřelím tě!
Zkus to. Umřeme spolu.
Opravdu bys to udělala?
Vypadáš tak vyděšeně.
Vyděšená a ozbrojená, dobrá kombinace. Chceš si to risknout?
Doktore, dostaň všechny pryč, jsou tu postranní dveře, támhle, dělej!
Udělej to. Pane Smithi, tím myslím vás!
Udělej, co říká.
Všichni ven! Hned!
Nehádejte se, pane Jacksone, zbláznili se, to je vše, co potřebujeme vědět. Susan, slečno Cooperová, všichni ven.
- Zpátky do školy, rychle. - A vy taky běžte, pohyb. - A co bude s tebou?
Pane Smithi, myslím, že byste měl doprovodit svou přítelkyni do bezpečí.
Pane Hitchi, jděte do vesnice a dostaňte všechny pryč. Latimere, vrať se do školy a řekni řediteli...
Nedotýkejte se mě! Jste stejný jako oni!
- Nic nezkoušejte, nebo to Synátor schytá. - Tahleta je téměř statečná.
Měla jsem si vzít její tělo. Je mnohem zábavnější. Tolik elánu.
- Co se stalo s Jenny? Je pryč? - Byla pohlcena. Její tělo je mé.
- Tím myslíš, že je mrtvá. - Ano! A odešla velmi nedůstojně.
Všechno to ÁÁÁ ječení!
Vezmi jí zbraň!
Dobrá práce.
Nestůjte tu tak! Pohyb! Bože, jako člověk jsi fakt nekňuba. No tak!
Utíkejte! Tohle je skvělé! Už jsme se schovávali příliš dlouho, tohle je sport!
Cítím toho učitele, vrátil se zpět na akademii.
Co víme o ní?
Toto tělo má zbytky vzpomínek.
Bývala její přítelkyní. Martha chodívala na západ.
Manželi můj, sleduj její pach a jdi na západ.
Zjisti, co to tajila.
Vojáci!
Co se tebe týče, Matko má...
pojďme do školy.
- Co to děláš? - Možná je jeden muž neporazí, ale tato škola nás učí státi při sobě. Do zbraně!
- To nemůžeš! - Chtělas, abych bojoval, ne? Do zbraně!
- Do zbraně! Do zbraně! - Jémine, pane, co se to tu děje?
Nepřítel před branami, Hutchisone! Nepřítel před branami! Do zbraně!
- Bijí na poplach. - Neradovala bych se tak, Synu můj.
Tahle hloupá těla se mohou snadno poškodit a zemřít, proto potřebujeme Pána času.
Vskutku, budou ozbrojeni.
Hádám, že trocha opatrnosti.
Sestro má, ty jsi taková maličká.
Najdi způsob, jak je špehovat.
Tohle nesmíte, Doktore! Pane Smithi?!
- Redforde, zaujmi pozici. Rychleji. - Jsou to kluci! Nemají šanci!
Jsou to kadeti, vycvičení k obraně krále a jeho majetku.
Co se to u všech hromů děje? Než navrhnu dokonalé a nekonečné tresty pro všechny z vás,
mohl by mi někdo vysvětlit, jednoduše a okamžitě, co se to tu děje?
- Řediteli, musím ohlásit, že škola čelí útoku. - Opravdu? Je tomu tak?
- Asi bychom si měli promluvit v soukromí. - Pane, byl jsem ve vesnici s vrchní sestrou.
Je to Baines, pane, Jeremy Baines a pan Clark z oakhamské farmy,
zbláznili se, pane, jsou ozbrojení. Už zabili několik lidí ve vesnici, viděl jsem to.
- Vrchní sestro? Je to tak? - Obávám se, že ano, pane. - Vražda? Na naší půdě?
Ano, viděla jsem to.
Pak jste asi udělal dobře, pane Smithi. Proč myslíte, že nebezpečí míří sem?
- No... Říkali... Ehm... - Baines panu Smithovi vyhrožoval, pane.
- Řekl, že ho bude sledovat. Nevíme proč. - Nuže, dobrá.
Chlapci, zůstaňte na stráži. Pane Snelle, zavolejte policii.
- Pane Philipsi, pojďte se mnou. Vydáme se na průzkum. - Ale to není bezpečné!
Pane Smithi, vaše oblíbená služka mi radí. Mohl byste ji usměrnit?
Musím najít ty hodinky.
Drž mě, schovej mě do bezpečí, do temnoty.
Uzavři mě, ještě nenastal ten správný čas.
Ještě ne, ne když je Rodina mezi lidmi.
Nebezpečí.
Takže... Baines a jedna z uklízeček, vždycky je v tom ženská.
- Hádám, že se jedná o nepovedený kanadský žert? - Řediteli, pane! Dobrý večer, pane!
- Pojďte mi dát výprask, pane, líbilo by se vám to, pane? - Vyjadřujte se slušně!
No tak, všichni, hádám, že v tomhle sehrál svou roli alkohol.
Uklidněte se. A kdo jsou vaši přátelé, Bainesi?
- V tom líbivém oblečení? - Líbí se vám, pane Phillipsi? Vyrobil jsem je sám.
Jsem v tohle vědním oboru tak dobrý. Podívejte.
Takzvané molekulární periférní oživení. V strašáckém stylu.
Má soukromá armáda. Moc dobrá, pane.
Bainesi, ustupte a pojďte se mnou dovnitř.
Ne, pane. Vy, pane. Vy nám vydáte pana Johna Smithe.
To je vše, co chceme, pana Johna Smithe a cokoliv udělal se svým
vědomím Pána času. Potom vás velmi rádi necháme být.
Hovoříte hlasem někoho jiného, Bainesi. Kdo to může být?
Jsme Rodina krve.
- Pan Smith říkal, že došlo k několika zabitím. - Ano, pane! A byla skvělá, pane!
- Nuže, varuji vás. Škola je ozbrojená. - Vaši malí cínoví vojáčky.
Ale, řekněte mi, pane...
- Poděkují vám? - Nechápu?
Co víte o historii, pane?
Co víte o příštím roce?
- Co říkáte, nedává smysl. - 1914, pane.
Protože Rodina cestovala všude možně, hledajíc pana Smithe, a co jen jsme všechno viděli.
Válka přichází.
Do cizích polí. Válka celého světa, a všichni vaši hoši padnou v tom bahnu.
Myslíte, že poděkují muži, který je učil, že je to ctnostné?
Nezapomínej, chlapče, že jsem býval vojákem.
Byl jsem v jižní Africe, musel jsem použít těla mrtvých kamarádů jako opevnění.
Bojoval jsem pažbou své zbraně, když mi došly náboje,
a vrátil bych se tam klidně zítra, pro krále a zemi.
Atd... atd.
Mazejte, řediteli. Mazejte do školy. A pošlete nám pana Smithe.
Pan Phillips byl zavražděn, pane Smithi. Můžete mi říct proč?
Čestně, pane, nemám ponětí.
A telefon byl odpojený. Jsme na to sami.
Jestli musíme bojovat, tak budeme bojovat.
Hutchinsone! Na nádvoří zbudujeme barikádu.
Opevněte vchody! Zbudujte obranu!
- Pánové, ve jménu krále se jim postavíme! - Ano, pane!
Zabarikádujte kuchyně, zajistěte vstupy do stájí.
Ty malej zbabělče!
Budeš konat svou povinnost, Latimere. Jako my všichni.
Pytle s pískem na sever a jih! Williamsi, máte to na povel.
Rychle! Pembertone, nabijte zbylé zásobníky.
Vyndejte z nich pojistky.
Mají armádu...
Ale my také.
Vojáci!
VOJÁCI!
Ashingtone, potřebujeme vodu pro Vickersovo dělo. Rychleji, všichni! Rychleji!
Lockley, až dojde ke střelbě, budete mít velení.
Petersone, tohle je nepřijatelné, hlaste se svému veliteli.
Válka přišla do Anglie. O rok dříve.
Rodino má, počkejte!
Zadržte vojáky. Ten Pán času hraje nějaký trik.
Zjisti jaký, Sestro má.
Vím, že to zní bláznivě! Ale když se Doktor stal člověkem,
svou cizí součást schoval dovnitř hodinek.
Nejsou to hodinky, ale vypadá to jako hodinky.
A cizí znamená?
Ne z jiné země, hádám?
Ten muž, kterému říkáte John Smith.
Se narodil na jiném světě.
- Jiný druh? - Ano.
Potom mi povězte. Jak do téhle pohádky zapadáte vy?
Jen přítelkyně, nejsem...
Myslím tím, že ve mě nemáte rivalku! Ačkoliv bych možná hodně...
- Jsem jen přítelkyně. - A... člověk, hádám?
Člověk, nebojte! A nepotloukám se s ním jen tak, studuji na doktorku...
A ne mimozemskou doktorku, normální doktorku, doktorku medicíny.
Ale, to je nesmysl.
Ženy mohou studovat na doktorku, ale těžko služebné. A těžko někdo vaší barvy.
Ach to si myslíte?
Kůstky v ruce.
Karpální kosti, proximální řada, člunková kost, poloměsíčitá, trojhranná,
hrášková. Distální řada, trapézová kost, trapézovitá, hlavatá a háčková, metakarpální kosti
přechází do tří článků prstů, bazální, střední a koncový.
- To jste si přečetla v knize. - Ano, abych udělala zkoušku.
Nechápete? Je to pravda.
- Musím jít. - Můžeme je zastavit jen když najdeme ty hodinky.
Ti chlapci se chystají bojovat. Možná nejsem doktorka, ale stále jsem jejich sestra. Potřebují mě.
- Synu můj, Ženo má. - Co jsi zjistil, Otče můj.
Jeho TARDIS!
Doktor nemůže utéct.
Běž s Armitagem a Thwaitesem, vědí, co dělat..
Joan, není tu bezpečno!
Konám svou povinnost, stejně jako ty svou.
Užili jsme si docela hezký večer.
Ne zrovna podle plánu...
Pověz mi o Nottinghamu.
- Promiň? - Tam jsi přeci vyrostl.
Vyprávěj mi o něm.
No... leží na řece Leen,
jižní pomezí leží u řeky Trent, která teče ze Stoke do Humberu.
To zní jako z encyklopedie. Kde jsi žil?
- V ulici Broadmarsh. Sousedí s Hockley Terrace, v okrsku Radford Parade. - Co něco víc, než jen fakta?
Když jsi byl dítě, kde sis hrál?
Všechna ta tajná místa, doupata a skrýše, která znají jen děti.
Pověz mi o tom, John, prosím, pověz.
Jak si můžeš myslet, že nejsem skutečný?
- Když jsem tě políbil, byla to snad lež? - Ne, to nebyla, ne.
Ale ten Doktor zní jako... jako nějaký ztracený princ z pohádky.
Dala bys přednost jemu?
- Což já ti nestačím? - Ne, tak to není. To ne. - Musím jít.
V jednom měla Martha pravdu. Ti chlapci, jsou to jen děti.
Nezáleží na Doktorovi, John Smith by nechtěl, aby bojovali,
ten John Smith, kterého znám já.
Ví, že je to špatné.
- Nebo snad ne? - Pane Smithi, kdybyste mohl.
Mám snad na výběr?
Srovnej ty pytle, špíno, mohou pro nás znamenat rozdíl mezi životem a smrtí.
- Ne pro mě a pro tebe. - Co to plácáš?
Půjdeme spolu do boje.
Budeme bojovat bok po boku.
- Viděl jsem to. Nebudete to tady a teď. - Co to má znamenat?
Znamená to, že my dva to tady přežijeme.
A možná mám tyhle hodinky...
abych mohl pomoci.
Je mi líto.
Latimere! Ty hnusný zbabělče!
Ano, pane. Kdykoli.
Co mám dělat?
Co mám dělat? Co mám dělat?
- Dej si pozor. - Pozor na co? - Na ni.
- Drž se zpátky. - Kdo jsi? - Viděl jsem tě na tancovačce.
Byla jsi s tou Rodinou, jsi jednou z nich.
- Co to schováváš? - Nic.
- Co tam máš? - Nic.
Ukaž mi to, chlapečku.
Usuzuji, že cokoliv jsi zač,
pořád máš tělo holčičky.
Jak silná myslíš, že je?
Myslíš, že chce vidět tohle?
Pán času! Uvnitř toho zařízení. Vše co je. Schované. V rukou školáka.
Ale teď to víme. To je, co musíme najít. Toho kluka a hodinky.
Na co čekáte! Útok!
Pohotovost!
Na místa! Nepřítel přichází, pane.
Klid. Zaujměte pozice.
Pal!
Zastavte střelbu!
Jen sláma.
Přesně, jak říkal.
- Sláma. - Potom nikdo nezemřel, pane.
Nikoho jsme nezabili.
Pohotovost!
Hej, dítě, jdi z cesty! Běž do školy, nevíme, kdo tam venku je.
Ty jsi Cartwrightovic, že? Pojď, pojď sem.
Pane Rocastle, prosím.
- Nepřibližujte se k ní. - Ty máš být zticha.
Poslechněte mě! Ona patří k nim!
Vrchní sestro, řekněte mu to!
- Nevím, možná byste měl ustoupit, řediteli. - Pane Smithi...
Ona byla... ...byla ve vesnici s Bainesem.
Pane Smithi, dnes večer jsem již viděl spoustu zvláštních věcí.
Ale na boží Zemi není nic, co by mi dovolilo nechat tohle dítě na bitevním poli.
- Pojď se mnou. - Jsi legrační.
- To je pravda. Dej mi ruku. - Tak legrační.
Tak kdo mě zastřelí? Některý z vás? Opravdu?
- Skloňte zbraně. - Ale pane, ředitel...
Nemůžu dovolit, aby to pokračovalo.
Už ne.
Stáhnete se. Spořádaně. Zpátky do školy. Hutchisone, vy je povedete.
- Ale pane... - Řekl jsem, že je povedete.
No, tak tedy jděte. Utíkejte!
Vojáci! Dělejte! Ožijte!
Běžte ven tak rychle, jak jen můžete.
- Nechoďte do vesnice, není to bezpečné. - A vy, dámy.
Ne dokud nebudou všichni chlapci venku.
Jeden z těch kluků má ty hodinky.
Tenhle?
- Ne. - Tenhle? - Ne.
- Tenhle? - Ne. - Pusťte mě!
Řekl jsem, pusťte mě.
Tenhle, je to on?
Ne.
Dobrá, potom je můžeme zabít.
- Pán času. - To je on! - Nahoru!
Nestůjte tady tak. Ven, rychle, ven!
Trvám na tom, že vy dvě musíte jít.
Jestli jsou tam ještě nějací chlapci, tak je najdu.
Myslím, že... ústup!
Doktore!
Doktoooore!
Vrať se, Doktore! Pojď domů!
Pojď si pro svou kořist!
Vylez, Doktore. Buď hodný chlapec.
Pojď k Rodině!
- Je na čase to skoncovat. - Poznáváš to, že?
Vylez, Doktore!
- Pojď k nám. - V životě jsem to neviděl.
Pamatuješ, jak se to jmenuje?
Promiň, Johne, ale psal jsi o tom.
Modrá bedna, zdálo se ti o modré bedně.
Já nejsem...
Jsem John Smith.
To je vše, čím chci být. John Smith.
S jeho životem. A jeho prací.
A jeho láskou. Proč nemůžu být John Smith? Není snad správný člověk?
- Ano, ano je. - Proč nemohu zůstat?
Ale my potřebujeme Doktora.
A kdo jsem pak já? Nic?
Jenom smyšlenka?
Ještě chvíli a nebudeme muset dál lovit.
Doktor, pan Smith, ten kluk i ty hodinky
přijdou k nám!
Vojáci, střežte tu věc!
Tudy! Myslím, že vím, kde se můžeme schovat.
- Musíme jít dál. - Poslechni mě, Johne, alespoň jednou. A pojď za mnou.
- Spusťte to! Plně vyzbrojit a připravit.
Matko, Otče a Sestro moje,
připravte se k palbě.
Pochybuji, že je na tohle Anglie připravená.
Zaměřte cíle. A odpočet.
Tady to je. Mělo by to být prázdné.
Už je to dlouho, co jsem utíkala takovou dálku.
- Ale kdo tu žije? - Jestli se nepletu... nikdo.
Haló?
Nikdo není doma.
- Měli bychom tu být v bezpečí. - Čí je to tedy dům?
Cartwrightových, ta holčička ve škole je Lucy Cartwrightová.
Nebo alespoň má její tělo.
Jestli přišla odpoledne domů a rodiče se ji pokusili zastavit, tak zmizeli. Ledové.
Jak snadno přijímám tyto myšlenky.
- Potom musím jít. Než zemře někdo další. - To nemůžeš.
Martho, musí být něco, co se dá dělat.
- Ne bez těch hodinek. - Ty jsi společnice toho Doktora, to nemůžeš pomoct?!
Co přesně pro něj děláš?!
Proč tě potřebuje?!
Protože je osamělý.
A tím chceš, aby se stal?
Co když jsou to oni?
Nejsem expert, ale nemyslím, že strašáci klepají.
Přinesl jsem vám tohle.
- Podrž je. - Ne.
Prosím. Jen je podrž.
Řekli mi, že vás mám najít, chtějí, abych je podržel.
Měl jsi ty hodinky celou dobu, proč jsi je nevrátil?
Protože čekali.
Potom proto, že jsem se bál.
- Doktora. - Proč?
Protože... jsem ho viděl.
Je jako oheň. A led. A vášeň.
Je jako noc, jako bouře v srdci slunce.
- Přestaň. - Je starodávný a věčný. Září uprostřed času a může spatřit proměny vesmíru.
Přestaň, řekl jsem přestaň.
A je úžasný.
Pořád mám tohle - ten deník.
To jsou jen povídky.
Teď už víme, že to tak není. Možná, že tam něco je.
Co to k čertu?
Tohle ho vyláká. Tohle to zvládne. Super, super zábava!
Ničí vesnici.
- Ty hodinky. - Johne, ne.
Slyšíte to?
Jako kdyby spal.
Čeká na probuzení.
- Proč na mě promlouval? - Ale, nízkoúrovňové telepatické pole, už ses s tím narodil,
je to jen synaptický engram. Navíc způsobující...
- Takhle on mluví? - To je on. A vše, co musíš udělat, aby se vrátil, je otevřít ty hodinky.
- Tys to věděla. A stejně ses koukala, zatímco slečna Redfernová a já... - Nevěděla jsem, jak tě zastavit.
Dal mi seznam, na co mám dávat pozor, ale tohle tam nebylo.
Zamilovat se. To ho ani nenapadlo?
Ne.
Tak co je to potom za muže?
A teď čekáš, že zemřu?
Vždycky to mělo skončit. Doktor řekl, že Rodina má
jen omezenou délku života, proto potřebují pohltit Pána času.
Jinak tři měsíce a šlus.
Jako jepice... říkal.
Takže tvá práce byla mě popravit.
Lidé tam venku umírají!
Potřebují ho. A já ho potřebuji.
Protože nemáte ponětí, jaký je. Zrovna jsem ho potkala. Není to ani tak dlouho, ale...
On je vším.
Je pro mě prostě vším a ani se na mě nepodívá, ale mně je to jedno,
protože ho miluji do posledního kousku a, Bože, doufám, že si tohle nebude pamatovat.
Blíží se to.
Mělo mě to napadnout dřív! Můžu jim dát tohle!
Jen ty hodinky! Potom mohou odejít a já mohu zůstat, jak jsem!
- To nemůžete! - Jestli chtějí Doktora, mají ho mít.
- Nikdy vás to nenechá udělat! - Když dostanou, co chtějí, pak...
Pak vše skončí zkázou...
Nikdy jsem to nedočetla do konce. Ty bytosti budou žít navždy.
Množit se a dobývat. Válka napříč hvězdami. Pro každé dítě.
Martho. Timothy.
Mohli byste nás nechat o samotě, prosím?
Kdybych to mohla udělat místo tebe.
Doufala jsem, že...
Ale mé naděje nejsou důležité.
Nebude tě milovat.
Pokud není ty, tak bych to ani nechtěla.
Měla jsem manžela a ten zemřel,
a nikdy bych nemyslela, že ještě někdy...
A potom ty...
- Byl jsi tak... - A bylo to skutečné, ale já ne.
Opravdu jsem myslel...
Ukaž mi je. Zatracená věc.
Zatracená, zatracená věc.
Ani nic neslyším. Nic mi neříkají.
Jsou v bezpečí, že? Děti.
Vnoučata.
- Všichni jsou v bezpečí? - Všichni jsou v bezpečí.
A všichni tě pozdravují, Johne.
Dobrá, potom. Je vše hotové.
Děkuji.
Vidělas to?
Pán času zažívá taková dobrodružství.
- Ale nikdy by nemohl mít takový život. - A přesto já bych mohl.
Co hodláš dělat?
Spálíme je v prach, potom roztavíme prach ve sklo a potom je znova rozbijem.
Jen...
Jen zastavte to bombardování.
To je vše, co žádám. Udělám cokoli chcete, jen přestaňte.
Řekni prosím.
Prosím.
Počkat...
Stále člověk.
Ani na okamžik nepředstírám, že tomu rozumím. Ale musíte vědět, že jsem v tom všem nevinně.
Udělal ze mě Johna Smithe, není to, jako bych měl nad tím nějakou kontrolu.
Neudělal ze sebe jenom člověka, udělal ze sebe idiota.
To je to samé, ne?
Nezajímá mě ten Doktor nebo vaše Rodina, chci jen, abyste odešli.
Takže jsem se rozhodl.
Můžete ho mít,
- prostě si je vemte, prosím, vemte ho pryč. - Konečně.
Nemysli si, že ti to zachrání život.
Rodino má.
Nyní budeme mít životy Pána času.
- Jsou prázdné! - Kde je?
To mi řekni ty!
Ó, myslím, že vysvětlením je, že jste se nechali nachytat na jednoduchý čichový fígl.
Je to něco jako břichomluvectví, ale nosem. V jistých částech galaxie je to začátečnický trik.
A musím říci, že se mi moc nelíbí tady ten hydrokinometr.
Zdá se, že ukazuje zpětnou energetickou vazbu, jako by zpětné stabilizátory zasílali
energii zpět do primárních převaděčů tepla. Protože jste mě neměli nechat udělat jednu věc.
Neměli jste mě nechat zmáčknout všechna ta tlačítka.
Ale, abych byl fér, dám vám radu.
Utíkejte!
Ven! Ven!
Ani jednou nezvedl hlas. To bylo to nejhorší.
Vztek Pána času.
A pak jsme zjistili proč.
Proč tenhle Doktor, který bojoval s bohy a démony, před námi utíkal a skrýval se.
To byl shovívavý.
Dal mého otce do nerozbitných okovů a uvěznil ho ve středu trpasličí hvězdy.
Moji matku zanechal na hranici události zhroucení galaxie.
Uvěznil ji tam. Navždy.
Stále navštěvuje mou sestru. Jednou ročně, rok co rok.
Uvažuji, jestli jí jednoho dne odpustí, ale stále tam je.
Vidíte ji? Uvěznil ji v zrcadle.
V každém zrcadle. Jestli se někdy na sebe podíváte do zrcadla a něco se za vámi pohne...
...je to ona. Je to vždy ona.
Co se mě týče, byl jsem zastaven v čase.
A Doktor mě donutil pracovat, stojím v polích Anglie,
jako jejich ochránce.
Chtěli jsme žít navždy.
Takže se Doktor ujistil, že budeme.
Je hotovo?
Je hotovo.
Policie a armáda jsou ve škole.
Přijeli rodiče, aby si vzali chlapce domů.
Měla bych jít, budou mít tolik otázek.
Nejsem si jistá, co jim řeknu.
Pořád vypadáš stejně.
Bože! Prosím, odpusť mi mou nezdvořilost.
Ani jsem se na tebe nepodívala. Doktore. Říkejme ti Doktore. Kde je on?
- John Smith? - Pořád tu někde je.
Jako příběh.
- Mohl by ses změnit zpět? - Ano.
Uděláš to?
Ne.
Chápu.
Dobrá tedy.
Nakonec... byl statečnější, než ty.
Ten obyčejný člověk...
...ty ses rozhodl se proměnit,
on se rozhodl zemřít.
- Pojď se mnou. - Promiň?
Cestuj se mnou.
- Jako co? - Má společnice.
Ale to není fér.
Jak pro tebe musím vypadat, Doktore?
Musím se zdát tak malá.
Ne. Mohli bychom začít znovu. Mně by se to líbilo.
Ty a já, mohli bychom to alespoň zkusit.
Protože vše, co John Smith je a byl... jsem toho taky schopen.
Nemohu.
- Prosím, pojď se mnou. - Nemohu. - Proč ne?
John Smith je mrtvý.
A ty vypadáš jako on.
Ale je tady.
Uvnitř.
Když se mi podíváš do očí.
Odpověz mi na tohle. Jen jednu otázku, to je vše.
Kdyby sem Doktor nikdy nepřišel, kdyby...
...si nikdy z rozmaru nevybral...
...tohle místo...
Zemřel by tady někdo?
Můžeš jít.
Tak dobrá. Molto bene!
Jak jí bylo?
Je na čase jet dál.
Jestli chceš, mohla bych jít a...
Je na čase jet dál.
Ehm. Chtěla jsem říct.
Včera večer, řekla bych cokoli, jen aby ses změnil zpět.
- Jo, to je samozřejmý. - Nebyla jsem opravdu...
- Ne! Ne. Ne. - Dobře! - Fajn!
- Tak tady jsme, že. - Ano, tak tady jsme.
A nikdy jsem neřekl...
Díky, že jsi se o mě postarala.
Doktore! Martho!
Tim, Timothy, Tim!
Jen jsem se chtěl rozloučit,
a poděkovat,
protože jsem viděl budoucnost a vím, co musím udělat.
Už se to blíží, že?
Ta největší válka.
- Nemusíte bojovat. - Myslím, že musíme.
Mohl bys být zraněn.
No, ty taky, když cestuješ s ním. Ale to tě nezastaví!
Time. Bylo by mi ctí, kdyby sis vzal tohle.
- Nic neslyším. - Teď už jsou to jen hodinky.
Ale nech si je. Pro štěstí.
Dávej na sebe pozor.
Tohle se ti bude líbit.
Přilétá.
V červnu 1914 byl rakouský arcivévoda zastřelen Srbem.
Národy měly smlouvy s národy a všechno popadalo jako domino.
A to vedlo k tomu, že chlapci z Anglie společně kráčeli Francií,
jednoho příšerného dne.
Jedna minuta po celé. Je to teď.
Hutchinsone, teď je ten čas. Je to teď.
Vpravo... Vpravo.
Zvládli jsme to.
Díky, Doktore.
Pojď, brachu.
Nech mě tu. Nezvládnu to.
Ale ano, zvládneš. Neslíbil jsem ti to snad před lety?
No tak pojď. Je to rozkaz.
Šli do boje s písní na rtech, Byli mladí, přímí, upřímní, vyrovnaní a planoucí.
Vytrvali až do konce, navzdory nespočetným nepřízním.
Padli společně se svými nepřáteli.
Nikdy nezestárnou, zatímco my zestárneme.
Věk ani léta je nezdolají.
Při slunce západu a i v ránech,
na ně budeme vzpomínat.
Nemrkejte. Mrkněte a jste mrtví.
Neotáčejte se zády.
Nedívejte se pryč.
A nemrkejte.
Hodně štěstí.
Překlad: Lyta Korekce: meyla