- Cardiff! Cardiff?! - Ale na Cardiffu je jedna věc,
je postavený na trhlině v časoprostoru, stejně jako v Kalifornii je
tektonický zlom San Andreas... akorát z týhle trhliny teče energie.
Otevřu motory, načerpám energii a použiji jí jako palivo.
- Takže zastávka u benzínky? - Přesně!
Mělo by to trvat jen dvacet vteřinek.
Trhlina byla aktivní...
Počkej! V Cardiffu bylo před pár lety zemětřesení. To byla tvoje práce?
Trošku problémů se Slitheeny.
Už je to dlouho. Skoro věčnost. Tenkrát jsem byl někdo jiný.
Doktore!
Hotovo, vše nabito.
Co to bylo?!
Zrychlujeme do budoucnosti. Rok miliarda.
Pět miliard. Pět trilionů.
Padesát trilionů? Cože?
Rok sto trilionů?!
- To je nemožné! - Proč, co se tam stane?
Míříme na konec vesmíru.
Doktoreeee!
Lidé.
Lidé přicházejí.
Překlad: Lyta Korekce: meyla
Doctor Who
Utopie
Já ne...
Chci jenom projít. Prosím, nechte mě jít.
Čloooooověěěěěěk!
Lov! Lov!
Na povrchu je pohyb.
Další lov na člověka, pomáhej mu Bůh.
- Chan, mám upozornit stráže, tho? - Ne, nemůžeme je postrádat.
Ten ubožák to musí zvládnout sám Další ztracená duše, snící o Utopii.
Chan, nesmíte mluvit jako byste to vzdal, tho.
Ne, to vskutku ne. Na to si připijme.
Utopie.
Kde, jak doufejme, je káva méně kyselá.
- Dáš si se mnou? - Chan, bohatě mi stačí mé vlastní vnitřní mléko, tho.
Ano, to je trochu příliš informací, děkuji.
Profesore Yano?
Nechci na vás spěchat, ale jak jsme na tom?
Ano, ano, pracujeme. Už to skoro bude!
Jak to vypadá se Stopou?
Dobře, ano, skvěle, výborně.
Chan, není v tom přímo problém, zrychlili jsme výpočtovou matrici,
ale vyladění bude chvíli trvat, tho.
Chan, zkoušíme nový zpětný proces, budeme mít přesné výsledky
asi za dvě hodiny, tho.
Chan, profesore...
Chan, profesore Yano, tho.
Chan, profesore, tho.
Ano, ano, ano, pracuji.
Chan, ten snímač povrchu, profesore, zdá se, že detekoval nezvyklý signál, tho.
No, to nejsou běžné hodnoty.
Nedokážu to zařadit. Skoro by se zdálo, že se objevilo něco nového.
No... přistáli jsme.
- Tak co je tam venku? - Nevím.
Tak to řekni znova, to se často nestává.
Ani Páni času nedošli takhle daleko.
Měli bychom odletět.
Měli bychom odjet. Měli bychom opravdu, opravdu...
odjet.
Proboha!
Nemám puls. Počkat, ty máš takovou tu lékárničku.
Zase ahoj.
- Je mi to líto. - Už jsem tu.
Uhni. Je to trochu divný, nevypadá na rok sto miliard, ten kabát je spíš z druhý světový.
- Myslím, že přiletěl s náma. - Ze Země? - Musel viset na TARDIS,
celou cestu Vírem. No, to je celej on.
- Znáš ho? - Můj přítel. Cestovával se mnou.
Za starých časů.
Ale on je...
Je mi to líto, ale neslyším tlukot srdce, prostě nic.
Je mrtvý.
No, tak, to jsem celá já! Je to v pořádku, jen dýchejte zhluboka, držím vás.
Kapitán Jack Harkness.
- A kdopak jsi ty? - Martha Jonesová. - Je mi potěšením, Martho Jonesová.
- Ale, nezačínej... - Jen jsem ji zdravil. - Mně to nevadí.
Doktore.
Kapitáne.
Jsem rád, že tě vidím.
A já tebe. Stejný jako vždy. I když...
Nebyls na plastice?
Ty máš co říkat.
A tak, ten obličej. Regenerace. Jaks věděl, že jsem to já?
S tou policejní budkou to nebylo tak těžký. Sledoval jsem tě.
Dlouho.
Opustils mě.
Opravdu? Rušný život. Popojedem.
Musím se zeptat.
Bitva o Canary Wharf.
Viděl jsem seznam mrtvých.
A byla tam Rose Tyler.
- O! Ne! Promiň! Je naživu. - Děláš si srandu!
- V paralelním světě! Živá a zdravá! A Mickey! A její matka. - O, ano!
Stará dobrá Rose.
Takže jsem zůstal trčet v roce 200 100, po kotníky v prachu z Daleků,
a on si odletí beze mě, ale já měl tohle.
Býval jsem Časovým agentem, tohle je manipulátor Víru -
- Není jedinej, kdo umí cestovat v čase. - S dovolením, tohle není cestování v čase.
To je jako... jako kdybych měl sporťáka a ty hopsadlo.
Ale, kluci a jejich hračky.
Jasně. No tak jsem skočil, myslel jsem si, 21. století, nejlepší místo, kde najít Doktora.
Až na to, že jsem to trochu popletl, dorazil do roku 1869, tohle shořelo a tak to bylo k ničemu.
Jsem ti to říkal!
Prožil jsem celé 20. století čekáním na tvojí verzi, co by mi časově odpovídala.
- Ale to ti musí být přes sto. - A vypadám dobře, nemyslíš?
Tak jsem zamířil k časové trhlině a utábořil se tam, protože jsem věděl,
že se vrátí natankovat, až konečně jsem na tomhle jsem dostal signál...
- který vás zachytil a jsme tady. - Ale jak to, žes ho tam nechal, Doktore. - Měl jsem práci.
To se stane? Jednou tě začneme nudit, tak prostě zmizíš?
- Ne když jsi blond. - Tak ona byla blond?! Jak překvapující! - Vy dva!
Jsme na konci celého vesmíru,
přímo na hranici všeho vědění a vy máte spoustu práce s...
...blogováním!
Jdeme.
Je to město?
Město, nebo úl, nebo hnízdo.
Nebo nahromadění.
Jako by to bylo vypěstované.
Ale podívejte, to je jako...
pěšiny nebo cesty, musel tu být život.
- Dávno. - Co ho zabilo?
Čas. Prostě čas. Všechno teď umírá.
Všechny velké civilizace zmizely.
Není to jen noc. Všechny hvězdy shořely a pohasly.
Do nicoty.
Musí tu mít atmosferický kryt.
Jinak bychom dávno umrzli.
No, Martha a já, možná.
Tebou si tak jistý nejsem, Jacku.
Ale co lidé?
Nikdo nepřežil?
Zřejmě...
Musím doufat,
že si život najde cestu.
No, jemu to docela jde.
Zdá se mi to, nebo to vypadá jako lov? Jdeme!
Tohle mi chybělo!
- Mám tě. - Blíží se! Blíží se!
Jacku, neopovažuj se!
- Co je to sakra zač? - Musíme běžet dál.
Mám poblíž loď. Je bezpečná, tamtím směrem... Nebo možná ne...
- Jsme poblíž Sila! Jestli se tam dostanem, budem v bezpečí. - Silo? - Silo! - Taky Silo!
- Je to Budoucí druh. Blíží se. Vpusťte nás! - Ukažte mi zuby!
- Ukažte mi zuby! Ukažte mi zuby! - Ukažte mu zuby!
Lidé! Pusťte je dál! Pusťte je dál!
Zavřít! Zavřít! Zavřít!
Lidééééé.
Lidské maso.
Udělat hostina.
Jděte, odkud jste přišli. Povídám zpátky! Zpátky!
- Neříkej mu, aby ON sklonil zbraň. - On není moje zodpovědnost. - A já jsem? Tak to je změna.
Pozorovat vás.
Druh hladový.
- Děkujem. - Takže, pojďme dovnitř.
Jmenuji se Padra Fet Shafe Cane, povězte mi,
jen mi povězte... Můžete mě vzít na Utopii?
Ale jistě, pane. Ano, můžu!
- Profesore, máme uvnitř čtyři nové lidi, jeden si říká Doktor.
- Medicíny? - Říká, že úplně všeho. - Cože? Vědec!
O, Bože! Chantho, prostě...
Já nevím... Jdu tam!
Je to jako bedna, velká modrá bedna.
Promiňte, ale potřebuju ji zpět, uvízla tam venku.
- Jste 561. - Moje rodina mířila k Silu. Dostali se sem?
Má matka je Kistane Shafe Cane, bratr se jmenuje Beltone.
- Můžete se podívat do papírů. Creete! Pasažér potřebuje pomoc. - Co potřebujete?
- Modrá bedna, říkáte? - Velká, vysoká, dřevěná, s nápisem "Policie".
- Jedeme ven pro poslední sběr vody, uvidím, co se dá dělat. - Děkuji!
- Můžeme se podívat kolem. Pojďte.
Promiň, ale... kolik ti je?
Dost na práci. Tudy.
Kistane Shafe Cane!
Kistane a Beltone Shafe Cane!
Hledám Kistane a Beltona Shafe Cane!
Shafe Canovi, kdokoli? Kdokoli?
Kistane z Red Falls Five? Kistane a Beltone Shafe Cane.
Zná někdo Shafe Canovi?
Kohokoliv jménem Shafe Cane?
Je to jako uprchlický tábor.
Smrdí to.
Promiňte. Bez urážky. Vy ne.
Ale no tak, nechápete? Starý zralý pach lidí! Přežili jste!
No, možná jste strávili milion let vývojem v plynové oblaky a další jako downloady,
ale nakonec se vždy vrátíte do základní formy.
Základní člověk. Konec vesmíru a tady jste.
Nezdolní, to je to slovo!
Nezdolní!
- Je tu Kistane Shafe Cane? - To jsem já!
- Mami! - Můj Bože! Padro!
Nejsou to jen zlé zprávy.
Kapitán Jack Harkness, a kdopak jsi ty?
Přestaň! A pojď nám sem pomoc.
Je to napůl zablokované. Zkus přepsat kód. Podíváme se, kde jsme!
- Mám tě. - Díky.
- Co bys beze mě dělal? - Tak tomuhle teda říkám raketa!
- Nejsou uprchlíci, ale pasažéři. - Říkal, že míří na Utopii.
Dokonalé místo. Sto trilionu let a pořád ten samý starý sen. Poznáváš ty motory?
Ne, cokoliv to je, nemá to raketový pohon.
- Ale stejnak je to ostrý. - Vražedně.
Ale jestli se vesmír rozpadá, co znamená Utopie?
- Doktor? - To jsem já!
Dobře! Dobře dobře dobře dobře dobře dobře dobře dobře dobře dobře dobře!
Je to dobře, zjevně.
Chan, vítejte, tho.
Tohle je gravitační urychlovač, už má to nejlepší za sebou...
- Chan, vítejte, tho. - A támhle je pohonný systém Stopy.
- Víte něco o konečné časové mechanice? - Vy jste?
Chan, Chantho, tho.
Ale nemůžeme ho vyladit...
- Kapitán Jack Harkness. - Přestaň! - To už nesmím nikoho pozdravit?!
Chan, já neprotestuji, tho.
Možná později, Modrá.
- Tak co to tu máme? - A tohle všechno je vedeno do rakety?
Až na to, že bez stabilní Stopy nikdy nedosáhneme potřebné únikové rychlosti.
Kdybychom jen mohli sladit všech pět odrazových vzorců a sjednotit je, no, mohli bychom to dokázat.
Co myslíte, Doktore?
- Nějaké nápady? - No...
Ehm. Vlastně. Tak nějak...
- Nemám ponětí. - Nic?
Nejsem odsud. Nikdy jsem neviděl takovýto mechanismus. Promiňte.
Ne, ne, omlouvám se, je to má vina.
Bylo tu tak málo pomoci...
O můj Bože!
Ty máš ruku, ruku v zavařovačce.
Ruku, v zavařovačce, v batohu.
To je - to je moje ruka!
Říkal jsem, že mám detektor Doktora.
Chan, je tohle tradice vašeho lidu, tho?
Jak to myslíš, že je to tvoje ruka?! Máš obě ruce. Vidím je.
Dlouhý příběh. Přišel jsem o ruku v souboji o Štědrém dnu.
Co? A prostě ti narostla nová?
Ehm. Jo, přesně tak, jo.
- Ahoj. - Můžu se zeptat, co jste za druh?
Pán času. Poslední.
Slyšel jste o nich?
Legendu nebo něco?
Ani mýtus? Páni, konec vesmíru je tak ponižující.
- Chan, říkají, že jsem také poslední svého druhu, tho. - Promiňte, jak že se to jmenujete?
Má asistentka a dobrá přítelkyně, Chantho. Přeživší z Malmoothů.
Tohle byla jejich planeta, Malcassairo, než jsme se tu usídlili.
- To město venku bylo vaše? - Chan, Nahromadění však zemřelo, tho.
- Nahromadění, já to říkal! - Máš říct Je mi líto. - O, ano.
- Je mi líto. - Chan, děkuji, tho.
- Narostla ti nová ruka? - Opět ahoj.
Je to v pořádku, opravdu, podívej, to jsem já.
Taková doba a pořád mě překvapuješ.
- Chan, jste velmi neobvyklý, tho. - No...
Tak co jsou zač ti venku, ti zvířecí týpci?
Říkáme jim Budoucí druh.
Je to vlastně mýtus, že se staneme jimi,
- pokud neodletíme na Utopii. - A Utopie je?
Každý člověk ví, co je Utopie.
- Kde jste byl? - Jsem tak trochu poustevník.
Poustevník s přáteli?
Společenstvo Poustevny. Jednou za dekádu se sejdem a vyměníme si historky o jeskyních.
To je pro poustevníka skvělá zábava.
No, tak, Utopie?
Volání přišlo z vesmíru.
Stále a stále se opakovalo.
Přijďte na Utopii.
Pocházelo z tohoto bodu.
- Kde je to? - Daleko, až za Kondenzační divočinou.
Směrem k Nedotčené oblasti a útesům Temné hmoty. Svolává nás,
poslední z lidí, roztroušených ve tmě.
- Co myslíte, že tam je? - To nevíme.
Kolonie, město, nebo přístav?
Vědecká základna vytvořila projekt Utopie už před tisíci let.
Aby zachovala lidstvo a našla způsob, jak přežít
kolaps samotné reality. Nyní ho možná našli.
Možná ne.
Ale stojí za to se podívat, nemyslíte?
O, ano...
A signál se mění, není automatický.
To je dobré znamení. Někdo tam je.
A tohle je, tohle je
navigační matrice...
Profesore?
Profesore!
No, dost bylo řečí. Máme práci. Kdybyste mohli odejít, děkuji.
- Jste v pořádku? - Ano, nic mi není.
A mám práci!
Až na to, že ta raketa nikam nepoletí, že?
Ten mechanizmus Stopy nefunguje.
Najdeme způsob!
Uvízli jste na této planetě.
A vy jste jim to neřekl, že?
Ti tam venku - pořád si myslí, že poletí.
- No, je lepší nechat je žít v naději. - Tak to je pravda.
A musím říct, profesore,
- Jak to bylo? - Yana. - Profesore Yano, téhle nové vědě nerozumím.
Ale stejnak, obvod podpory odrazu, ať už kdykoli,
musí být obvodem, co podpoří odraz. A tak uvažuju, co by se stalo,
kdybych udělal tohle...
Chan, funguje to, tho.
Ale! Jak jste to udělal?!
No, jak jsme si tak povídali, zapomněl jsem vám to říct.
Jsem úžasný.
Všem pasažérům, připravte se k okamžitému nalodění. Opakuji, všem pasažérům, připravte se k okamžitému nalodění.
Cíl Utopie.
Tohle...
a tohle.
Všem jednotkám, zpátky na Silo. Opakuji. Všem jednotkám, zpátky na Silo.
Dovnitř! Všichni dovnitř!
No tak, pohyb, pohyb, pohyb.
Všem pasažérům, připravte se k okamžitému nalodění.
S dovolením.
Hej, jak že se to jmenuješ, Creet?
- To je správně, slečno. - S kým tu jsi, Creete? S rodinou? - Ne, slečno, jsem tu sám.
No, tak hodně štěstí. Jaké myslíš, že to na Utopii bude?
Maminka říkala, že je tam diamantová obloha.
Tak to jo.
Tak běž, jen běž, najdi si sedadlo.
- Je tohle...? - Výtažek z lepku.
Drží pohromadě neutrolínovou mapu.
Ale to je jídlo!
Postavil jste tenhle systém z jídla, provázků a sponek. Profesore Yano, vy jste génius!
Říká muž, který to spustil.
Ale, to je jednoduchý, přijít až na konci.
Ale vy jste třída, tohle je... tohle je skvostné!
A to neříkám často, protože... protože jsem to já.
Ale i můj titul je jen přetvářka. University neexistují už přes tisíc let.
Strávil jsem život po uprchlických lodích.
Kdybyste se narodil jindy, byl byste uctívaný, opravdu.
Ve všech galaxiích.
A, tyhle zatracený galaxie, prostě si zkolabovaly!
Trocha obdivu by byla hezká.
- Jen troška. Jen jednou. - No, teď ho máte.
Ale tyhle motory Stopy...
Nelze je spustit z paluby, musí se to udělat odsud.
Zůstáváte tady.
S Chantho.
Neodejde beze mě.
- Prostě to odmítá. - Vzdáte se svého života, aby mohli letět.
No, myslím, že jsem na Utopii už trochu starý.
Je načase, abych se prospal.
Profesore, řekněte Doktorovi, že máme jeho modrou bednu.
Doktore...
Profesore, možná jen střílím od boku, ale myslím, že jsem vám našel cestu ven.
Energie navíc.
Trochu podvod, ale koho to zajímá.
Jacku, na tobě jsou vratné obvody.
- Jsem tak ráda, že tu věc vidím. - Chan, jste v pořádku, profesore, tho?
Nic mi není, nic mi není, prostě... pokračujte.
- Zapojte tyhle obvody do stožáru, stejně jako ty předtím, ale rychleji. - Ano, pane.
- Nemusíte dál pracovat. My to zvládnem. - Je to jen bolest hlavy, jenom...
...hluk, uvnitř mé hlavy, Doktore. Nikdy nepřestávající hluk.
Jaký hluk?
Zvuk bubnů.
Víc a víc, jako by... se přibližoval.
- Kdy to začalo? - Mám to celý život.
Každou probděnou hodinu!
Stejně, žádný odpočinek pro hříšníky.
- Tak jak dlouho jste s profesorem? - Chan, sedmnáct let, tho.
Páni, to je dlouho.
Chan, zbožňuji ho, tho.
- Jasně. A on...? - Chan, nemyslím, že by si všiml, tho.
To mi povídejte.
Chan, ale ráda mu pomáhám, tho.
Můžu se zeptat, musíte začínat každou větu s Chan?
Chan, ano, tho.
- A končit jí s...? - Chan, tho, tho. - A co by se stalo, kdyby ne?
Chan, to by bylo neomalené, tho.
Co? Jako nadávání?
Chan, přesně, tho.
Tak to udělejte. Jen jednou.
- Chan, to nemohu, tho. - Udělejte to pro mě.
Ne!
Profesore!
Systémy popadaly.
Profesore, slyšíte mě?
Jsem tu. Jsme připraveni.
Vše, co musíte, je propojit spoje a můžeme odstartovat.
Pomáhej nám Bůh, tohle vybavení!
Pořád se musí restartovat.
- Můžu něco udělat, už jsem hotová. - Ano, kdybyste mohla...
- Zmáčkněte reset pokaždé, když zmizí obraz. - Zajisté! Jen po mně nechtějte těsnopis.
Jste tam?
Přítomni a připraveni! Pošlete svého muže dovnitř.
Budeme tu udržovat hladiny dole.
Je uvnitř a přeji mu hodně štěstí.
- Kapitáne, udržujte měřiče mimo červenou. - Kde je ta místnost? - Pod raketou.
Upevníme spoje a Stopa může spustit.
- Ale je to tam zamořené Stet radiací. - Stet? O té jsem nikdy neslyšel.
Ani byste nechtěl, ale je to bezpečné. Můžeme ji tam zadržet.
- Stoupá to na 0.2, udržujte to! - Ano, pane!
Chan, ztrácíme energii, tho.
- Radiace stoupá! - Ztratili jsme kontrolu! - Ta místnost bude zamořena!
Jacku! Přejdi na ruční ovládání ventilace!
Vypadni!
Vypadni tam odsud! Jaku!
Hej ty!
K zemi...
Můžeme ruční ovládání nahodit na jiný zdroj.
Ne, dojde k výboji!
Jaku, vypadni odtamtud! Vypadni!
Neeeeeeeee!
- Mám ho. - Chan, nedotýkejte se kabelů, tho.
- Je mi to tak líto. - Ta místnost je zamořená radiací, že?
Bez těch spojů motory nikdy nespustí. Bylo to k ničemu.
No, já nevím.
- Matho, nech ho. - Ale... - No tak, no tak, poslechni mě. Nech ho být.
Profesore, máte místnost, do které nikdo nemůže, aniž by nezemřel, že?
- Ano. - No...
Myslím, že na to někoho mám.
Líbal mě někdo?
- Poručíku, jděte na palubu, poletíte. - Ta místnost je zamořená.
Našli jsme způsob, jak to obejít. Běžte!
- Proč se svlíkáš? - Jdu dovnitř.
- No, řekl bych, že Stet radiace nemá vliv na oblečení. - Ale přesto vypadám dobře!
- Jak dlouho jsi to věděl. - Co jsem od tebe utekl.
Hodně štěstí!
Ztratili jsme obraz, když došlo k tomu výboji.
- Doktore, jste tam? - Jo, příjem. Je uvnitř.
- A pořád je naživu? - O, ano. - Ale měl by se vypařit.
Co je to za člověka?
Teď jsem ho potkala. Doktor tak nějak cestuje časoprostorem a sbírá lidi...
Bože, to zní jak o toulavých psech.
Možná, že jsme.
Cestuje časem?
Nechtějte, abych to vysvětlovala.
To je TARDIS, ta bedna.
Prý sporťák v cestování čase.
To je TARDIS, to je TARDIS, to je TARDIS...
- Kdy sis to uvědomil? - Země, 1892.
Dostal jsem se do rvačky na Ellis Island a chlap mě střelil do srdce. Pak jsem se vzbudil.
Bylo to sice trochu divný, ale nikdy to neskončilo.
Spadnul jsem z útesu, ušlapali mě koně, 1. světová, 2. světová, jed, hladomor.
Zbloudilý oštěp. Nakonec...
...jsem to pochopil.
Jsem ten, co nikdy nezemře.
- A celou tu dobu jsi to věděl. - Proto jsem tě tam nechal.
Není snadné se na tebe byť jen podívat, Jacku, protože něco je na tobě špatně.
- Díky. - Ale ano. Nemůžu si pomoct.
Jsem Pán času, je to instinkt, je to hluboko ve mně.
Jsi pevný bod v časoprostoru.
Jsi fakt.
A to se nikdy nemělo stát.
Dokonce i TARDIS se ti vzbouřila, snažila se tě setřást,
- letěla až na konec vesmíru, aby se tě zbavila. - Takže co říkáš je, že...
...máš předsudky?
- Tak jsem o tom nikdy nepřemýšlel. - Styď se! - Jo.
Poslední, co si pamatuju, když jsem byl smrtelný...
Stál jsem tváří v tvář třem Dalekům a záhubě.
A pak jsem se probral.
Co se stalo?
Rose.
Myslel jsem, žes jí poslal domů.
Vrátila se. Otevřela srdce TARDIS a vstřebala samotný Časový vír.
A to přesně znamená co?
Nikdo by neměl mít takovou moc.
Kdyby to udělal Pán času, stal by se bohem, mstivým bohem.
Ale ona byla člověk.
Přináším život.
Vše, co udělala bylo tak lidské.
Vrátila ti život,
ale nedokázala to kontrolovat a vrátila tě napořád.
To je něco, hádám...
Posledním činem Časové války byl život.
Myslíš, že by mě mohla vrátit zpět?
Vzal jsem jí tu moc.
Je pryč, Jacku.
Nežije jen v paralelním světě. Je tam uvězněná.
- Cesty se uzavřely. - To je mi líto.
- Jo. - Vrátil jsem se na její sídliště.
V devadesátých letech,
jednou nebo dvakrát.
Díval jsem se, jak roste.
Nikdy jsem ji nepozdravil,
časové linie a tak...
- Chceš zemřít? - A, tahle je trochu zaseknutá.
Jacku?
Myslel jsem, že jo.
Nevím...
Ale tihle lidé, vidíš je tam venku, jak přežívají a to je fantastické.
- Možná tam někde jsi. - Mohl bych se jít se sebou seznámit.
No, je to ten jediný muž, se kterým bys byl šťastný.
Tahle nová regenerace.
Je nějaká drzá.
Regenerace, regenerace...
Nikdy nepochopím polovinu věcí, co říká...
- Co se děje? - Chan, profesore, co se děje, tho? - Cestování časem.
Říkali, že ve starých časech se cestovalo časem,
ale nikdy jsem nevěřil...
Ale co jsem mohl vědět?
Hloupý stařík,
nikdy nedokázal sledovat čas.
Vždy pozdě, vždy ztracen.
I tahle věc nikdy nefungovala.
Martho, tyhle hodinky jsou já. Stanu se člověkem.
Čas a čas a zase ten čas, vždycky mi utíkal.
- Můžu se na to podívat? - Je to jen stará relikvie.
Jako já.
Kde jste je vzal?
Hmmm?
- Našli mě s nimi. - Jak to myslíte? - Sirotek v bouři.
Byl jsem nahé dítě, nalezené na břehu Stříbrného zničení.
Opuštěný, jen s nimi.
- Otevřel jste je někdy? - Proč bych měl, jsou rozbité.
Jak víte, že jsou rozbité, když jste je nikdy neotevřel?
Jsou zaseknuté, jsou staré... nemá to tak být.
Nevím.
Záleží na tom?
Ne, nic to není, nic...
Poslouchejte, tady je vše v pořádku, jdu se podívat, jestli mě Doktor nepotřebuje.
- Jo! - A teď odtamtud vypadni, dělej!
- Poručíku, jsou všichni na palubě? - Připraveni a čekáme. - Vydržte! Dvě minuty do zážehu!
Připraveni k odletu.
Vnější dveře uzavřeny, počátek odpočtu, T mínus 99, 98...
Stopa je gravitační puls, napěchuje ho a vystřelí raketu, trochu primitivní,
ale ke stabilizaci budeme potřeba oba.
Doktore, profesor má kapesní hodinky, stejné jako vy, se stejnými nápisy, stejným vším.
- Nebuď absurdní! - Zeptala jsem se ho, říkal, že je má celý život.
- Tak? Má ty stejný hodinky. - Jo, ale nejsou to hodinky, ale tahle chameleoní věc.
Ne, ne, ne... je to... je to taková věc...
- zařízení přepisující biologii, změní Pána času na člověka. - A jsou to ty stejné hodinky!
- To nemůžou být. - To znamená, že je možná Pán času, nebyl bys poslední.
- Jacku, udržuj hladiny. - Ale to je úžasné, ne?
Ano, to je, jistě! Záleží který.
Fantastické, ano... ale oni zemřeli. Páni času, všichni zemřeli.
- Ne jestli byl člověk! - Co říkal, Martho? Co říkal?!
Díval se na ty hodinky, jako by je sotva viděl.
- Jako ten... filtr vnímání. - A co teď? Vidí je teď?
TARDIS, Časový vír...
Regenerace. Jsou to bubny,
ty bubny, ty bubny, nikdy nekončící rytmus, otevři mě, ty lidský blázne,
otevři světlo a povolej mne a přijmi můj majestát.
Znič ho a pak mi dáš jeho moc.
Chan, Yano, prosím, odpočiňte si, tho?
13, 12, 11, 10...
Pokud unikl z Časové války, tohle je perfektní místo na úkryt - konec vesmíru!
A považ, co řekla Tvář Boe! Její poslední slova! Řekla...
Ty (You)
Nejsi (Are Not)
Sám... (Alone)
Chan, profesore Yano, tho?
Poručíku, zvládli jste to? Dosáhli jste rychlosti? Zvládli jste to?!
Poručíku, zvládli jste to?!
Potvrzuji, uvidíme se na Utopii.
Hodně štěstí!
Chan, ale vy jste je tam zavřel, tho. Otevřete!
Neboj, má drahá. Když se jedny dveře zavřou, jiné se musí otevřít.
Chan, musíte přestat, tho.
Chan, ale vypnul jste obranu, Budoucí druh se dostane dovnitř, tho!
Chan, profesore, je mi líto...
...ale musím vás zastavit.
Ničíte všechnu naši práci.
Ó!
Tak to teď můžu říct, že jsem byl vyprovokován.
Nikdy tě nenapadlo, celá ta léta vedle mě, se zeptat na ty hodinky?
Nikdy?
Nikdy tě nenapadlo, ani jednou, že bys mne mohla osvobodit?
Chan, je mi líto, tho... Chan, je mi to tak líto.
A ty, s těmi tvými Chan a tho. Dohání mě to k šílenství...
- Chan, profesore, prosím... - Tak se nejmenuji.
Profesor byl jen výmysl.
Tak dokonalý převlek, že jsem zapomněl, kdo vlastně jsem.
Chan, tak kdo jste, tho?
Já jsem...
...Vládce.
Tudy!
Profesore, profesore, pusťte mě dál!
Pusťte mě!
Jacku, otevři ty dveře, hned!
Profesore, profesore, kde jste?
Profesore, jste tam, musím vám něco vysvětlit, ať už děláte cokoli, neotvírejte ty hodinky.
Utopie.
Blíží se!
Otevřete dveře! Otevřete ty dveře, prosím!
Prosím vás, profesore, prosím, poslechněte mě! Prostě otevřete ty dveře, prosím!
- A zamčeno! - Pusť mě dovnitř! Pusť mě dovnitř!
- Je mrtvá... - Rozbil jsem zámek. Pomož mi.
Prosím tě! Vše se změnilo. Už jsme jen dva, ti jediní, co zbývají.
Prostě mě pusť dovnitř!
Zabitý hmyzem.
Holkou!
Jak nemístné.
Ale zase, jestli Doktor může být mladý a silný...
...tak já také.
Vládce...
...znovuzrozen!
Doktore, radši bys měl něco vymyslet!
Ha, ha! Ha, ha!
A teď, Doktore...
Ooo, nový hlas! Ahoj! Ahoj.
Ahoj.
Každopádně! Proč se nezastavit a nepopovídat si
řeknu ti všechny své plány a ty vymyslíš, jak mě zastavit. Tak to teda ne!
Počkat, ten hlas znám.
Žádám tě, opravdu patřičně, zastav se a přemýšlej.
Řekni mé jméno.
Vládče, je mi to líto.
Smůla!
Ale to ne!
Konec vesmíru! Užijte si to! Pá pá!
Doktore, zastavte ho!
Pokračování příště...
Překlad: Lyta Korekce: meyla http://indy.sg1.cz
Příště uvidíte...