Starověký Řím!
Teda pro ně ne.
Z jejich pohledu je fungl nový Řím.
Bože, to je...
...tak římský!
To je fantastické.
Jsem tady!
V Římě. Donna Noble v Římě.
To je prostě divný!
- Všichni jsou už mrtví. - No...
To jim raději neříkej.
Momentík.
Tamten nápis je anglicky.
Děláš si ze mě srandu, kde sme?
Ne, ne, ne. To dělají překládací okruhy TARDIS.
Jen to vypadá jako angličtina. Včetně řeči.
- Právě mluvíme latinsky. - Vážně?
Právě jsem řekla "vážně" latinsky.
A co když něco řeknu opravdu latinsky?
Třeba "veni, vidi, vici". Táta to vždy říkal, když se vrátil z fotbalu.
Když řeknu "veni, vidi, vici", jak to bude znít?
To nevím. Ty si musíš vymýšlet těžký otázky, co?
Zkusím to.
Zdravím, milá moje. Jak ti mohu pomoci?
Veni, vidi, vici.
Pardon?
Já - nemluvit - keltsky. Nemoci - pomoci.
Áha.
- Co myslel tou keltštinou. - Velšsky.
Mluvilas velšsky.
No vida, vyřešeno.
Nejsou naše šaty divné?
V Římě se nosí všechno.
Něco jako Soho, akorát větší.
Ty už jsi tu někdy byl?
To už je celá věčnost.
Než se zeptáš, nemám s tím ohněm nic společného.
Tedy jen trošku. Neměl jsem šanci se pořádně porozhlédnout.
Koloseum, Panteon.
Cirkus Maximus.
Už bychom je odsud měli vidět.
Kam se to všechno podělo?
Pojďme tudy.
Nejsem odborník,...
... ale Řím stojí na sedmi pahorcích, ne?
Jak to, že tihle mají jen jeden?
Je to tu zas.
Tak počkat.
Jedna hora.
Ze které se kouří.
- Takže jsme... - V Pompejích.
Jsme v Pompejích.
A dneska vybuchne sopka.
Překlad: Indy
Doctor Who
Ohně Pompejí
Prosím o slyšení u nejvyšší kněžky Sibyl.
Nejvyšší kněžka nepřijímá.
- Co máš na srdci, sestro? - Je tu.
Přesně jak říká proroctví.
Budka.
Modrá budka.
To si děláš srandu.
- Neřikej, že TARDIS zmizela. - Dobře.
Tak kde je?
Řeklas, abych ti to neříkal.
Latinsky na mě nechytrač.
Promiňte. Promiňte.
Byla tam budka. Velká modrá dřevěná budka.
Přímo tam. Kam se poděla?
- Prodal jsem ji. - Ale...
- Vždyť nebyla vaše. - Byla na mém fleku.
Dostal jsem za ní 15 sesterciů.
- Komu jste ji prodal? - Starému Ceciliovi.
Proč se nejdete hádat s ním?
Bydlí v ulici Foss, velká vila, kterou nemůžete minout.
Díky.
K čemu je mu modrá budka?
Moderní umění!
Padejte od ní.
Dostal jsem hlad. Dones mi nějaké mravence v medu.
A přihoď k nim plcha. (dormouse)
Co říkáš?
Tomu říkáš moderní umění?
Já tomu říkám zatraceně velká lapačka prachu.
Teď stoupáme ve společenském žebříčku.
Přijde k nám sám Lucius Dextrus.
A naše Evelína bude brzy povýšena.
Nech to být, otče.
Být v Římě, už mohla být Vestina panna.
- Mluví tu někdo o pannách? - Quinte, nebuď neomalený.
Běž se omluvit domácímu božstvu.
- Nech mě být. - Hned se jdi omluvit.
Bohové tě sledují.
Na místa!
Vidíš? Rozlítil jsi nebesa.
Prostě se omluv.
Říkám ti Cecile, z toho kluka roste lotr.
Promiňte domácí bohové.
Kdepak jsi byl včera večer? Určitě v lázních, že?
Hopsat s ženštinami etruskými či křesťanskými.
Nebolí nás hlavička? Co ty na to?
Tati, dej mi pokoj.
Běž se upravit, Quinte.
Za chvíli je tu Lucius Dextrus.
Podívej na svou sestru.
Dala nám postavení.
Nojo, božská Evelína.
Má dar. Buď na ni hrdý.
- Inhalovala jsi? - Dnes ještě ne.
Tak pojď, drahá. Musíš víc.
Dnes je horko. Hypocaust topí jak divý.
Bůh hory musí být šťastný.
Zhluboka se nadechni. Vzpomeň, co říkalo Sesterstvo.
- Bolí to. - Je to moc horké, drahoušku?
Občas v kouři...
- ... vidím ty nejhroznější věci. - Například?
Tvář.
Kamennou tvář.
Jednoho dne to bude dávat smysl.
Sestra Spurrina to slíbila.
Závoj se zvedne a ty budeš věstkyně.
Kdo jsi?
Našel jsem to, ulice Foss.
Našla jsem amfiteátr.
Můžeme je tam shromáždit.
Možná mají velký zvon, kterým můžeme bít na poplach.
- Už vymysleli zvony? - Na co zvon?
Všechny varovat.
Začít evakuovat.
Kdy má Vesuv vybuchnout?
Dnes je 23. srpen roku 79 vašeho letopočtu.
Sopka vybuchne zítra.
Za den je snadno dostaneme všechny pryč.
Až na to, že to neuděláme.
Ale to ty děláš. Jsi Doktor. Zachraňuješ lidi.
Dnes ne. Pompeje jsou neměnný bod v dějinách.
Co se stane, stane se. Nemůžeme to měnit.
- To říká kdo? - Já.
Ty tu velíš?
TARDIS, Pán Času, ano!
Donna, člověk, né!
Nepotřebuju tvoje dovolení. Řeknu jim to sama.
Když se tu postavíš a oznámíš jim konec světa...
...budou tě mít za šílenou věštkyni.
Jdeme. TARDIS. Mizíme odsud.
Tak na to bych se podívala, vesmířane.
To určitě.
Ten vysoký.
Nazval nás šílenými.
Potom je to cizinec.
Brzy se poučí.
Našli jsme ji, sestro Spurrino.
V 13. knize Sibyliných věšteb.
Modrá budka.
Chrám postavený ze dřeva.
Přesně jak předpověděla Sibyla, objeví se v časech bouří,...
...ohně a zrady.
Sestry.
Ctihodná matko, měla byste spát.
Věštby Sibyly jsou mylné.
Ale my ctily její slova po celé generace.
Toto je nová doba.
Slyšte má slova.
Vidím budoucnost plnou blahobytu, moci...
...a nekonečného Císařství pompejského,
...které zastíní i samotný Řím.
...a obklopí celý svět.
Pokud následovníci modré budky budou odporovat,
poteče jejich krev proudem.
Bohové souhlasí.
Na místo.
A je to.
Děkuji, šlechetný pane.
Obávám se, že je zavřeno. Čekám návštěvu.
To budu já, jsem návštěva. Zdravíčko.
- Kdo jste? - Já jsem...
...Spartakus.
Já taky.
Pan a paní Spartakovi?
Ó to ne, nejsme manželé.
Takže bratr a sestra?
No jistě. Jste si podobní.
Vážně?
Je mi líto, dnes neobchoduji.
- Vy obchodujete s... - Mramorem.
Lobus Cecilius.
Těžba, leštění, návrhy.
- Pokud chcete mramor, jsem váš člověk. - Tak to je dobře.
Protože jsem inspektor mramoru.
U všech bohů, inspekce!
Omlouvám se za svého syna.
To je má dobrá žena, Metella.
- Musím se přiznat, nejsme připraveni... - Nemáte se čeho bát.
Určitě nemáte co skrývat, ale támhleta věc.
- Ta vypadá jako dřevo. - Říkala jsem, že to máš vyhodit.
Dnes jsem ji koupil.
Caveat emptor. [Bez záruky.]
Vy jste Keltové. Rozkošné.
Nejspíš je v pořádku, ale budu si ji muset odvést na důkladnou inspekci.
Ale když už jsme tu, co dovolená, Spartaku?
Nevím, co tím myslíš, Spartaková?
Tato rozkošná rodina. Matka, otec a syn.
Nemyslíš, že by si měli vyrazit z města?
- Proč bychom měli odejít? - Třeba kvůli sopce.
- Kvůli čemu? - Kvůli SOPCE.
- So-co? - Kvůli sopce, co vám tu bude soptit.
To je hanba. Ještě jsme nepozdravili domácí bohy.
Neví, co to je. Vesuv je pro ně jen hora.
Ještě nikdy nevybuchl.
Římani ještě slovo sopka neznají.
Až do zítřka.
Supr, můžou se naučit nové slovo.
- Až budou umírat. - Donno, přestaň.
Nevím s jakýma děckama si zatím cestoval,
ale mně nebudeš říkat, kdy mám být zticha.
Kolik je tomu klukovi? 16?
- Zítra tu uhoří. - A to je moje vina?
Ano, je.
Přichází Lucius Petrus Dextrus,...
...vrchní městský věštec.
Lucie, potěšení jako vždy na mé straně.
Quinte, postav se.
Je pro mě ctí, že jste zavítal ke mně domů.
Ptáci létají na sever a vítr vane od západu.
Ano, rozhodně.
To je dobře, že?
- Jen zrno pšenice ví, kde poroste. - Vidíš, Metello.
- Slyšela jsi kdy taková moudra? - Nikdy.
Je mi ctí.
Dovolte, pane, mám zde hosty.
Toto jsou Spartakus a Spartaková.
Jméno je jen oblakem v letním vánku.
A vítr je nejsilnější ve tmě.
Ale co jiného je tma...
- ...než předzvěst slunce. - Pravda, každé slunce musí zapadnout.
Ale slunce otce musí taktéž vyjít.
Velmi chytré, pane.
Jste jistě učený muž.
Ano, ale nevšímejte si mě. Nebudeme rušit status quo. [stávající stav]
Je Kelt.
- Hned budeme pryč. - Já nejedu.
Je připravený, pane.
- Musíš. - No, ale nejedu.
Ta chvíle je tu.
Přesně, jak jste žádal.
- Líbí se vám, pane? - Tak jako půda vítá déšť.
Tak tohle je... jiné. Kdo to navrhl?
Pan Lucius byl velmi konkrétní.
- Kde jste získal ten vzor? - Z deště, mlhy a větru.
- Ale to vypadá jak obvod. - Vytvořený z kamene.
Vy jste si to prostě vyjevil?
To je má práce, jako věštce.
Takže něco jako starosta?
Musíte omluvit mojí přítelkyni. Je z Barcelony.
Jsme v době pověr, oficiálních pověr.
Město platí věštci, aby jim předpovídal.
"Vítr vane od západu" To jsou jejich zprávy v půl osmý?
Smějí se nám.
Používají svá slova ke klamu. Vysmívají se nám.
Ne, ne. Nechtěl jsem nikoho urazit.
Promiňte. Má dcera inhalovala výpary.
Cos jí to matko udělala.
- Ticho, Quinte. - Podívej, jak je bledá.
Vidím, že zde mám konkurenta.
Další obdařenou.
Zaslíbila se Sibylinu sesterstvu.
Prý má pozoruhodné vize.
Předpovědi žen jsou omezené a tupé.
Jen muži mohou správně předpovídat.
Teď už vidím odkud vítr vane.
Bůh hory tě slyší.
Na tvém místě bych si dával pozor.
- Inhalovat výpary říkáte? - Dávají mi sílu.
- Mně to tak nepřijde. - To je váš úsudek?
- Úsudek Doktora? - Prosím?
Doktor. To je vaše jméno.
- Jak to víš? - A ty.
Říkáš si Noble.
Evelíno, nebuď hrubá.
Ne, ne, ne. Vůbec ne.
Oba pocházíte z takové dálky.
Ženské jasnovidky se pořád pletou.
Tentokrát ne.
Myslím, že tě utřela.
Opravdu?
- Muži z Gallifrey? - Cože?
Zvláštní obrazy.
Tvůj domov byl ztracen v plamenech, že?
Doktore, co to dělá?
- A ty, dcero Londýna. - Jak to ví?
To je dar Pompejí.
Každý věštec říká pravdu.
- To není možné. - Doktore,...
... ona se vrací.
Kdo se vrací? Kdo je "ona"?
A ty, dcero Londýna.
Něco máš na zádech.
Co to znamená?
I slovo Doktor je falešné.
Vaše pravé jméno je skryto.
Hoří ve hvězdách, v kaskádě Medúzy samotné.
Vy jste Pán.
Pán Času.
Evelíno!
Nechtěla být hrubá.
Je to hodné děvče.
Ale když skrz ní promlouvají Bohové...
- Co má s rukou? - Kožní vyrážka.
Nikdy si nestěžuje.
Každý večer ji namáčíme do olivového oleje.
Co je to?
Evelína říkala, že pocházíte z daleka.
Už jste viděli něco takového?
To je kámen.
- Tohle je jiný typ hypocaustu. - To tedy ano.
V Pompejích jsme dost napřed.
V Římě pořád ještě spalují dřevo.
My však máme horké prameny přímo z Vesuvu.
- Čí to byl nápad? - Jasnovidců.
Po velkém zemětřesení před 17 lety.
Způsobilo hrozné škody.
Postavili jsme vše znovu.
Nenapadlo vás přestěhovat se?
Ačkoliv, San Francisco...
To je ta malá restaurace v Neapoli, že?
- Co je tam dole? - Netuším.
To tu máme pořád.
Říkají, že Bohové podsvětí se bouří.
Po tom zemětřesení... Nechte mě hádat.
- Začali jasnovidci říkat pravdu? - Ano, přesně tak.
Před tím byli, řekněme, nepřesní.
Ale potom všichni jasnovidci, věštci...
Viděli pravdu. Nic než pravdu.
Je to ohromující.
Předpověděli úrodu i déšť zcela přesně.
O zítřku nic nepadlo?
Ne.
Mělo snad? Proč se ptáte?
Ne, nic. Jen tak se ptám.
Všichni jasnovidci dýchají výpary?
To jim dává schopnost.
Ipso facto... [Tím pádem...]
Takže...
- ... všichni dýchají tohle. - Prach.
Kamenné částečky.
Dýchají Vesuv.
Quinte, synku.
Ten Lucius Petrus Dextrus žije kde?
Co je mi po tom?
Tak znovu.
Tenhle Lucius Petrus Dextrus,...
... kde žije?
Neříkejte to otci.
Jen když to neřekneš tomu mýmu.
Podej mi tu pochodeň.
Lhář jeden.
Řekl otci, že je jediný.
Ve městě máte mnoho obchodníků s mramorem.
Všem řekl to samé. Každou část má odjinud.
Nikdo nezjistí, co staví.
- Co to je? - Budoucnost.
Doktore, budujeme budoucnost.
Podle vůle Bohů.
Nemáš se smát. Díky moc.
Co říkáš?
Bohyně Venuše?
To je rouhání.
Jsem ráda, že se směješ.
Co dělají dívky tvého věku v Pompejích?
Máš kámošky? Chodíte po obchodech?
Billus? Delvitus?
Jsem po zbytek života zaslíbená Sesterstvu.
- Měla jsi na výběr? - O tom nerozhoduji.
Sestry si mě vybraly. Mám dar vidění.
- Co se stane zítra? - Je zítřek výjimečný?
To mi řekni ty.
Co vidíš?
Slunce vyjde a zas zapadne.
Nic výjimečného.
Tak hele.
Neříkej to Doktorovi, protože by mě zabil.
I já mám proroctví.
Musíš mě vyslechnout.
- Sestry! - Evelíno, slyšíš mě?
Poslouchej.
Existuje jen jedno proroctví.
Vše, co ti řeknu, je pravda.
Poslouchej mě.
Zítra ta hora vybuchne.
Evelíno, prosím, poslechni.
Vzduch se naplní popelem a kamením.
Tunami kamení.
- Celé město bude pohřbeno. - To je lež.
Je mi to líto.
Je mi to opravdu líto.
- Všichni zemřou. - Nové proroctví!
Není možná. Je jen jedno.
I když mi nevěříš, odejděte z města.
Jen na jeden den odejděte.
- Musíte opustit Pompeje. - To je falešné proroctví.
Ta žena.
Vyslovila nové proroctví. O pádu Pompejí.
Pompeje přetrvají věčně.
- Co máme dělat? - Falešná věštkyně musí zemřít.
Obětujte ji.
Tento dáme sem.
Tento...
... sem.
A co nám vznikne?
- Povězte. - Jasnovidec neví?
Zrno může letět různými směry.
Myslel jsem si, že to řekneš.
- To je měnič energie. - A k čemu?
Nevím.
Není to super? Zbožňuju, když něco nevím.
Není to hrůza, předpovídat?
Budit se a: Bude pršet? Vždyť jsem to říkal.
To pak není zábava. Kdo to navrhl?
- Kdo ti dal ty příkazy? - To by mohlo stačit.
Pověz mi to. Jsem na tvé straně.
- Pomůžu ti. - Urážíš Bohy.
Za to je jediný trest. Do zbraně!
Morituri te salutant. [Mrtví tě zdraví]
Keltské modlitby ti nepomůžou.
To on mě k tomu přinutil.
- Dextre, prosím vás. - Quinte, no tak.
Zemři se ctí.
Uznávám tvé vítězství, Lucie.
Podáme si na to ruku?
No tak.
Přání odsouzeného.
- Ale on je... - Ukaž.
Práce Bohů.
On je z kamene.
A trochu bezruký.
- Běž! - Řezby!
Běž!
Moje řezby!
Nejsou poškozené.
Pane hory, prosím tě.
Ten muž...
...brání vzestupu Pompejí.
Prosím tě, zjev se!
Zjev se!
Nejdou po nás.
Dobře provedené allons-y. Jsme v bezpečí.
Jeho ruka!
To se děje i Evelíně?
Co to bylo?
Hora?
Ne, tohle je blíž.
- Kroky. - To není možné.
- Kroky pod zemí. - Či jsou?
Čí jsou?
Co je to za hluk?
To nebude Vesuv.
Všichni ven!
- Co je to? - Někdo nás asi sleduje.
Zmizte odsud!
Bohové jsou s námi.
Potřebujeme vodu!
Sežeňte vodu! Donno!
Jsme požehnáni spatřením Bohů!
Mluv se mnou!
Mluv se mnou. Kdo jsi?
Neubližuj těm lidem.
Jsem Doktor. Řekni, kdo jsi.
Doktore!
Co to bylo?
Krunýř z kamene soudržný vnitřním magmatem.
Nebylo těžké ho zastavit, ale to byl asi jen pěšák.
Doktore, či jak se jmenujete.
Přinesl jste smůlu do tohoto domu.
Váš syn byl úžasný. Nepoděkujete mu?
Mimozemšťani v Pompejích.
Ještě, že jsme tu zůstali.
Donno!
Donno?
Donno!
To si děláte srandu?
Falešná věštkyně obětuje krev...
Já ti takovou obětuju, že uvidíš.
Neopovažuj se.
- Buď ticho. - Tak hele, sestři.
Máš sice oči i na rukou,
...ale až s tebou skončím, budeš je mít i vzadu na hlavě!
Pusťte mě!
Ať tento hlas navždy umlkne.
Tak to bych rád viděl.
Muži nesmí vstoupit do chrámu Sibyly.
To nevadí. Mezi námi děvčaty.
Sibylu jsem jednou potkal. To byla, pane, ženská.
Skvěle tančila a ty krásné zuby.
Řekl bych, že po mě jela.
Řekl jsem, že by to neklapalo a ona to věděla.
Měla by to vědět.
- Jsi v pohodě? - Nebylo mi lépe.
- Líbí se mi tvá tóga. - Díky.
- A provazy? - Ty už moc ne.
Co je to za kouzla?
Něco vám o Sibyle, vaší zakladatelce, povím.
Styděla by se za vás.
Všechna její moudrost obrácená naruby.
Takhle šíříte poselství? Nožem?
Nožem, který tě uvítá!
Ukažte mi toho muže.
Nejvyšší, ten cizinec nám odporoval.
Ukažte mi ho, je jiný.
Nese s sebou světlo hvězd.
Velmi bystré.
Odkud pochází tato slova moudrosti?
- Bohové mi našeptávají. - A nejspíš i něco jiného.
Mohu prosit o slyšení? Spatřit vrchní kněžku.
Proboha.
- Co se vám stalo? - Nebesa mě požehnala.
Mohu?
- Bolí to? - Je to nezbytné.
- Kdo ti to řekl? - Hlasy.
To se stane i Evelíně?
To se stane vám všem?
Požehnání se zjevují.
- Jsou z kamene. - Přesně tak.
Lid Pompejí se mění v kámen ještě před výbuchem sopky.
- Ale proč? - To slovo, obraz ve vaší mysli.
Ta "sopka". Co je to?
Proč o tom nevíš?
- Kdo jsi? - Nejvyšší kněžka Sibyly.
Ne, mluvím s tou bytostí uvnitř.
S tou, která se usadila v lidském těle.
V prachu v plicích.
S tou, která maso mění v...
- V co? - Tvé vědomosti...
...nejsou možné.
Můžeš mi číst myšlenky, víš že jsou.
Chci vědět, kdo jsi!
My se probouzíme!
Hlas Bohů.
Slova moudrosti, slova moci.
Jméno! Planeta!
Galaktické souřadnice!
Zařazení dle Stínové výzvy!
My...
... povstáváme!
Tvé jméno!
Pyrovile!
Pyrovile.
- Co je Pyrovile? - To, co v ní roste.
- Je napůl proměněná. - A potom se z ní stane...
Ta věc ve vile byl dospělý Pyrovile.
Dech Pyrovila tě sežehne, Doktore!
Varuji tě, jsem ozbrojen.
Donno, sundej tu mříž.
- Proč? - Dělej.
Co tu Pyrovilové dělají?
Spadli jsme z nebes.
Spadli jsme tak rychle, že se z nás stal prach.
Kamenné bytosti roztříštěné havárií.
Kdy to bylo? Před 17 lety?
Spali jsme pod povrchem celá tisíciletí.
Takže jste se před 17 lety probudili.
Používáte lidi ke své rekonstrukci.
- Proč ty telepatické schopnosti? - V jejich myslích byly tyto dary.
Násilím se dostanete do lidského mozku
a využijete jejich latentní telepatii, chápu.
Ale vidět budoucnost je něco úplně jiného než telepatie.
Vidíte naskrz časem.
Odkud máte ten dar?
Mám to!
- Skoč tam. - Tam dolů?
Ano, tam.
Proč nepředpovíte sopku?
Sestry, vidím do jeho mysli.
Zbraň je neškodná!
Ale umí štípnout.
Skákej!
Tys ji zahnal vodní pistolkou.
Hernajs, já tě žeru.
Tudy!
- Kam to jdeme? - Do sopky.
- Ani náhodou. - Ano náhodou.
Tudy náhodou.
Cizinec ohrožuje náš velký záměr.
Nastal čas!
Proroctví se musí naplnit.
Staniž se.
- Svolejte kult Vulkánu. - Ano, pane.
Musíme jít k hoře.
Vesuv čeká.
Úsvit, drahá.
Nový den.
I ta nejdelší noc musí skončit.
Hora vypadá hůř než kdy před tím.
Zabili jsme posla Bohů ve vlastním domě.
Zlatíčko, vidíš něco?
Pověz nám.
Co se stane?
Dejte jí pokoj.
- Vidím. - Co je to?
Volba.
Někdo se musí rozhodnout.
Je to hrozná volba.
Sopku spustí emzáci...
a tak bude správné jim v tom zabránit, že?
Pořád je to součást dějin.
I já jsem pro tebe součást dějin?
Mě jsi zachránil v roce 2008. Jaký je v tom rozdíl?
Některé věci se mohou měnit, některé ne.
- Pompeje jsou neměnné. - Jak víš, co je co?
Protože tak vidím vesmír.
Každou vteřinu vidím co je, co bylo...
...co by mohlo být, co nesmí být.
To je úděl Pána Času.
A já jsem poslední, který zůstal.
- Kolik lidí tu zemře? - Přestaň.
Doktore! Kolik lidí?
Dvacet tisíc.
To vidíš, Doktore?
Všech dvacet tisíc?
A to je podle tebe v pořádku?
Ví o nás. Jdeme.
Mocný Vesuve!
Přijmi tyto dary dle návrhu Vulkánu.
Zjevte se nám, Bohové podsvětí.
Srdce Vesuvu.
Jsme uprostřed hory.
Je jich tu celá armáda.
Copak to je?
Koukej něco vymyslet, Kameňák je na cestě.
Tamtím sem přiletěli.
Tedy co z toho zbylo. Záchranný modul?
Vězeňská loď?
Genofond?
Na co potřebují sopku?
Možná...
...je výbuch má vystřelit do vesmíru.
Je to horší než si myslíš.
Jak to může být horší?
Už se blíží.
Pohani!
Pošpinili jste nás.
Znesvětili váš chrám.
Jdeme.
- Nemůžeme dál. - Zpátky taky ne.
Rozdrťte je!
Spalte je!
Nemáte kam pláchnout, Doktore, dcero Londýna.
Lucie, páni Pyrovilové...
... nenamočte se do lávy.
- Namočit se? Ne? - Ne.
Tedy, pokud smím prosit o moudrost Bohů,
než zhyneme,
až bude tento nový druh hotový,
co bude dál?
Moji páni budou následovat příkladu samotného Říma.
Jejich mocné císařství bude plně ovládat veškerou civilizaci.
Ale když jste havarovali...
a máte všechnu tu technologii,
proč se nevrátíte domů?
Pyrovilie je pryč.
Jakto pryč? Kde pryč?
Vzali nám ji. Pyrovilie je ztracená.
V tomto světě je dost tepla pro rozkvět našeho druhu.
Musím vás varovat, venku je to 70 % voda.
Voda se vypaří, Doktore.
Takže je v sázce celá planeta.
Díky, to jsem chtěl vědět.
Donno!
Jsou vaši.
Víc v pasti už být nemůžeme.
Trochu se oteplilo.
Měnič energie vezmu lávu
použije z ní energii na tvorbu fůze,
která spojí lidi a Pyrovily.
Je hotov a může přeměnit miliony.
Nemůžeš to nějak změnit?
Můžu, ale nevidíš?
Proto jasnovidci nevidí sopku. Žádná není.
Vesuv nevybuchne.
Pyrovilové si berou jeho energii.
A ovládnou s ní svět.
Ale ty to můžeš změnit zpět.
Můžu to otočit a nechat sopku vybuchnout.
To je ta volba, Donno.
Pompeje nebo svět.
Můj bože.
Když padnou Pompeje, nebudou to jen dějiny.
Zaviním to já.
Bude to moje práce.
Pyrovilové jsou skály, třeba nejdou vyhodit do vzduchu.
Výbuch Vesuvu bude mít sílu 24 atomových bomb.
Nic to nepřežije.
Určitě ne my.
Na nás nezáleží.
Přepnout tuto páku a je po všem.
Dvacet tisíc lidí.
Ne!
Nové proroctví.
Budoucnost se mění.
Nebesa se hroutí.
Smrt, samá smrt.
Byl to únikový modul.
Ven, všichni ven!
Rychle!
Lhala jsi nám.
A přesto to tak mělo být.
Ne!
Nechoďte na pláž!
Běžte na kopec!
Poslechněte mě!
Na pláži to není bezpečné!
Poslouchejte mě!
Pojď ke mně.
Dejte mi ho!
Pojď.
Zachraňte nás, Doktore!
Ne!
Doktore, to nemůžeš!
Doktore!
Nemůžeš je tam nechat!
Nemyslíš, že už jsem toho udělal dost?
Dějiny se vrací zpět, všichni zemřou.
Musíš se tam vrátit!
Doktore, říkám, otoč tu věc!
To není fér.
Ne, to není.
I tvoje vlastní planeta shořela.
O to právě jde. Nechápeš to, Donno?
Kdybych se jen mohl vrátit a zachránit je, udělal bych to.
Ale já nemůžu.
Nikdy se nemůžu vrátit.
Prostě nemůžu.
Jen někoho.
Prosím.
Nemusíš celé město.
Prostě někoho zachraň.
Pojďte se mnou.
Nikdy se na ně nezapomene.
Uběhne čas, lidé zemřou, příběhy zmizí.
Ale jednoho dne...
...se Pompeje opět najdou.
Za tisíc let.
A potom si vás všichni budou pamatovat.
Co ty, Evelíno?
Vidíš něco?
Vize jsou pryč.
Výbuch byl tak silný, že prorazil trhlinu v času.
Jen na sekundu. To ti dalo dar vidět.
Vrátil se nazpět do pyrovilianské alternativy.
Už není.
Jsi volná.
Povězte mi.
Kdo jste, Doktore?
Vaše slova, váš chrám, který je uvnitř tak veliký.
Já tu nikdy nebyl.
Nikomu to neříkejte.
Velký bůh Vulkán soptí.
Je tak rozběsněný.
Jako nějaká...
... sopka.
Všichni ti lidé.
Děkuji.
Jo.
Měla jsi pravdu.
Občas někoho potřebuju.
Vítej na palubě.
Jo.
ŘÍM - o 6 měsíců později - Metello, lásko!
Viděla jsi mou sponu?
Tu s broukem?
- Egypťané milují skaraby. - Tady ji máš, leštila jsem ji.
Uklidni se.
Pokud dostanu smlouvu na mramorové sýpky v Alexandrii...
...budeme bohatí.
Kampak, Evelíno.
V tomhle nikam nepůjdeš.
Prosím tě. Všechny holky tohle nosí.
Uvidíme se později.
Jdeš zas za tím klukem?
Podívej na Quinta.
Můj syn, doktor.
Říkal jsem ti, že ještě nejsem žádný doktor.
Jsem studentem fyzikálních věd.
Pro mě jsi doktor.
Poděkuj domácím bohům než půjdeš.
Hodný chlapec.
Pojď sem, upravím ti to.
Děkuji vám, bohové.
Díky za všechno.
Doktor Noble, paní Noble, následujte mě.
Ne, ne. My nejsme manželé.
- Ani náhodou. - Nikdy. - Rozhodně nikdy.
My zde považujeme Oody za naše důvěrné přátele.
Našel jsem pár nezvaných hostů.
- Kdo je vlastně Ood? - Jsem na vaší straně.
Odrazem nás samých.
Je to revoluce.
- Když je váš Ood šťastný... - Kruh se nesmí přerušit.
Co je to? Co je kruh?
...i vy budete šťastní.
Střílejte!
Doktor, Donna, přátelé!
Překlad ze SK: Indy, korekce: Molir http://indy.sg1.cz