Ještě se uvidíme, pane.
Zastav!
Přestaň!
Co to sakra bylo? Eh?!
Co to s tebou je? - Tak, jen se uklidni.
Ach. - Promiňte. - Omlouvám se.
Co? - Co?
Co?!
Kdo jste?
Áá..., skvělé.
Tedy, úplně špatně, velká pohotovost, vesmír vybuchne do pěti minut, ale... Skvělé!
Já jsem Doktor. Kdo jste vy?
Ano, jsi. Ty jsi Doktor.
Ano, jsem. Jsem Doktor.
Áá, výborně Doktore. Skvělý starý ty.
S tebou je něco v nepořádku?
Ach! Tady je! Zamračený obličej! Ten si pamatuju! Dovolíš...
Trochu sešlejší než by měl být. Vlasy trochu šedivější. To je kvůli mě, samozřejmě.
My dva dohromady jsme zkratovali časový rozdíl. Mělo by se to všechno srovnat, až tě dostaneme zpět.
Nezapomeň si zapnout kabát. Ale to nic!
Podívej se na sebe! Ten klobouk, kabát, ty kriketové věcičky...
...ten ...celer. Jo.
Skvělá volba, celer. Ale upřímně, ne každý může nosit dekorativní zeleninu.
Zmlkni!
Něco je velmi špatně s mojí TARDIS a musím s tím něco udělat velmi, velmi rychle.
A pomohlo by, opravdu by pomohlo, kdyby tu nebyl nějaký vyzáblý idiot
blábolící o každé věci, která je zrovna před ním!
Ach, dobře, promiň. Doktore.
Děkuji.
Vau, zadek naší hlavy!
Co?
Promiň. Promiň, tohle člověk nevidí každý den, že? Zadek své vlastní hlavy.
Samozřejmě, už chápu proč nosíš klobouk. Nechci vypadat nafoukaně, ale mohl bys ho nechat na hlavě?
Co jsi udělal s mojí TARDIS?
Změnil jsi vzhled, že? Který to je? Korál?
No...
Je to horší než leopardí kůže.
Oh-ah! A je to tady! "Chytré brýle"!
Ani je nepotřebuješ, jen si myslíš, že s nimi vypadáš trochu chytřejší.
To je poplach! Stupeň pět!
Signalizuje časovou kolizi!
Je to jako by se dvě TARDIS spojily. Ale...
Je tu rozhodně jen jedna TARDIS.
Vypadá to jako dvě časové zóny, soupeřící v srdci TARDIS.
To je paradox.
Může udělat díru v časoprostorovém kontinuu o velikosti...
No, vlastně, přesně o velikosti Belgie.
Trochu nedramatické, že? Belgie?
Potřebuješ tohle? - Ne, jsem v pohodě.
Ach ne, jistě. Většinou děláš s prázdnýma rukama, že?
Jako: "Hej, já jsem Doktor. Můžu zachránit vesmír jen s konvicí a nějakým provázkem!"
"A podívejte se na mě, nosím zeleninu."
Kdo jsi?
Podívej se.
Ach. Ach ne.
Ale ano.
Ty jsi... ach ne.
Už je to tu. Jo, jo jsem.
Fanoušek.
Jo.
Co?!
Teď ne. Tohle je špatné.
Dvě minuty do Belgie.
Jak to myslíš "fanoušek"? Já nejsem jenom fanoušek! Já jsem ty!
Dobře, jsi můj největší fanoušek.
Je to perfektně pochopitelné. Létám si prostorem a časem,
zachraňuji planety, bojuji s příšerami a jsem, no, přiznejme si to, svým způsobem úžasný.
Takže přirozeně, sem a tam si mě lidé všimnou. Zakládají své malé skupinky.
Třeba L.I.N.D.A. Jsi jeden z nich?
Jak jsi se sem dostal? Přece nemůžete vědět kde žiju.
Poslouchej mě! Já jsem ty! Já jsem ty s novou tváří.
Prohlédni si tu strukturu kostí, Doktore, protože jednoho dne si to budeš holit.
Zvon...
Jo, přesně včas, to je můj signál.
Právě teď...
odpálíme černou díru, schopnou spolknout celý vesmír.
Jó, to je vlastně moje chyba.
Předělával jsem TARDIS a zapomněl dát zpátky štíty.
Tvoje TARDIS a moje TARDIS. Vlastně ta samá TARDIS, různé cesty v jejím vlastním časovém proudu se srazily
a bum, je to tady. Konec vesmíru, nešiko. Ale! Neboj se, vím jak to všechno funguje. Dívej se.
Ventiluji termální buffer!
Uzemňuji řídící regulátor.
A ještě na závěr, vypálíme ty zyclonské krystaly.
Vyhodíš TARDIS do vzduchu!
To je jediná možnost.
Kdo ti to řekl?
Tys' mi to řekl!
Supernova a černá díra přesně ve stejném okamžiku.
Exploze vyruší implozi.
Hmota zůstává konstantní.
Skvělé.
Víc než skvělé. Ještě jsem nepotkal nikoho, kdo by uměl takhle létat s TARDIS.
Promiň kámo. Pořád jsi nepotkal.
Neměl jsi čas to všechno vymyslet. Ani já bych nemohl.
Já to nevymyslel. Nemusel jsem.
Pamatoval jsi si to.
Protože ty si to budeš pamatovat.
Ty si pamatuješ mě, jak sleduju tebe, když to děláš.
Věděl jsi co udělat jen proto, že jsem tě já viděl to dělat.
Wibbly-wobbley...
Timey-wimey!
Dobře! Obě TARDIS se oddělují. Promiň Doktore, čas vypršel, zpět do minulosti.
Kde jsi teď? Nyssa a Tegan? Cybermen a Mara? Páni Času v legračních kloboucích a Master?
Ach! Právě se znova objevil. Stejný jako vždy.
Ale ne, opravdu? Stále ještě má tu divnou bradku?
Ne, tentokrát žádná. No! Manželka.
Ach. Vypadá to, že mizím. Co můžu říct?
Děkuji. Doktore.
Děkuji.
Těšilo mě..
Víš co... byl jsem rád tebou.
Když jsem začínal, vždy jsem se snažil být starý, mrzutý a důležitý, jak to děláš, když jsi mladý...
...a pak jsem byl tebou.
Bylo to pořád pobíhání, kriket a můj hlas byl pisklavý když jsem křičel!
Pořád to dělám! Ten hlas! To mám od tebe!
Áá! A tenisky. A... brýle.
Protože víš co, Doktore? Ty jsi byl můj Doktor.
Na dny, které přijdou.
Zdravím do minulosti.
A Doktore, nezapomeň namontovat štíty.
Co?
Co?!
Co??